ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 березня 2026 року	справа № 380/25044/25	
м. Львів
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Коморного О.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії.
Обставини справи.
До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неприйняття рішення за зверненням ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.05.2024, зареєстрованого за №3740, щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 08.05.2024 (з дати виникнення права на пенсію за віком);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV, з дати виникнення права на пенсію за віком, а саме з 08.05.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 08.05.2024 згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV та здійснити виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 йому виповнилося 60 років, відтак він досяг пенсійного віку. 17 травня 2024 року, тобто діючи добросовісно та в межах передбаченого законом тримісячного строку після досягнення пенсійного віку, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (за місцем свого проживання та перебування на обліку) із відповідною заявою про призначення пенсії за віком згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказана заява та додані до неї документи прийняті пенсійним органом та зареєстровані за № 3740.
Позивач вказує, що протягом тривалого часу очікував на результати розгляду свого звернення. Однак, відповідач не прийняв жодного вмотивованого рішення (ані про призначення, ані про відмову у призначенні пенсії) або, принаймні, позивач про прийняття такого рішення жодним чином повідомлений не був. Не отримуючи пенсійних виплат та не маючи жодної інформації про стан своєї справи, 15 серпня 2025 року позивач був змушений повторно звернутися із заявою про призначення пенсії (зареєстрована за № 5584). Лише після цього, листом від 21.10.2025 року (отриманим позивачем 25.10.2025) ГУ ПФУ у Львівській області повідомило його, що пенсію за віком йому таки призначено, але лише з 01 серпня 2025 року.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо ігнорування та неприйняття рішення за його першою заявою від 17.05.2024 року абсолютно протиправною. На переконання позивача, наявність у нього необхідного страхового та трудового стажу підтверджена самим відповідачем (оскільки пенсію за повторною заявою було призначено). Тому, відповідно до вимог статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія йому мала бути призначена з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 08.05.2024 року. Призначення пенсії лише з серпня 2025 року позбавило його законних виплат за понад рік.
Ухвалою від 26 грудня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. Вказаною ухвалою суду відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
12 січня 2026 року представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у позові в повному обсязі. Свою правову позицію відповідач обґрунтовує двома основними блоками аргументів:
Відповідач стверджує, що позивачем пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, оскільки позивач просить захистити право (призначити пенсію), яке нібито виникло у нього 08.05.2024 року, тоді як з позовом до суду він звернувся лише 23.12.2025 року.
Відповідач зазначає, що заява позивача від 17.05.2024 року насправді була розглянута, однак, відповідно до Порядку № 22-1 та за принципом екстериторіальності, її розгляд здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області. За наслідками розгляду прийнято рішення від 24.05.2024 № 134150009419, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. 
Зокрема, до стажу не зараховано період роботи з 1987 по 1992 роки в колгоспі ім. Мічуріна, оскільки в особових картках з книг трудового стажу колгоспника особисті дані заявника (по батькові) вказані не повністю. З огляду на це, ГУ ПФУ у Львівській області вважає себе неналежним відповідачем щодо вимог, пов`язаних із першою заявою. Крім того, відповідач наголошує, що за повторною заявою від 15.08.2025 року позивачу вже призначено пенсію з 01.08.2025 року, а чинним законодавством не передбачено подвійного призначення пенсії.
03 лютого 2026 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у якій він повністю спростовує доводи пенсійного органу.
Щодо строків звернення до суду позивач зазначає, що про порушення своїх прав він дізнався лише 25.10.2025 року — з моменту фактичного отримання листа-відповіді ГУ ПФУ у Львівській області від 21.10.2025 (щодо призначення пенсії з серпня 2025 року). Відтак, звернення до суду у грудні 2025 року відбулося в межах передбаченого законом строку.
Щодо рішення про відмову, прийнятого органом Пенсійного фонду Волинської області, позивач наголошує, що він ніколи не отримував жодних повідомлень чи копій рішень за результатами розгляду його першої заяви від 17.05.2024 року. 
Відповідач, у свою чергу, не надав суду жодних належних доказів (фіскальних чеків, поштових повідомлень про вручення) направлення такого рішення на адресу позивача.
Щодо незарахування страхового стажу роботи в колгоспі, позивач посилається на наявні та належним чином оформлені записи у своїй трудовій книжці. Позивач зауважує, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 637, саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж. 
Недоліки у внутрішніх первинних документах підприємства (колгоспу), заповнення яких не залежало від позивача, не можуть слугувати підставою для позбавлення його права на пенсійне забезпечення. Тим більше, що при розгляді повторної заяви відповідач цей стаж фактично визнав.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши письмові докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією паспорта громадянина України (серія НОМЕР_1 , виданого Перемишлянським РВ УМВС України у Львівській області 09.02.2000). 
Отже, 07 травня 2024 року позивач досяг 60-річного віку, що є загальновстановленим пенсійним віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Реалізуючи своє право на пенсійне забезпечення, 17.05.2024 року, тобто діючи добросовісно та в межах законодавчо визначеного тримісячного строку після досягнення пенсійного віку, позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем свого проживання із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказана заява та повний пакет доданих до неї документів (зокрема: копії паспорта, реєстраційного номера облікової картки платника податків, військового квитка, диплому про навчання, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, трудової книжки тощо) прийняті уповноваженим працівником Личаківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Львова без жодних зауважень щодо їх комплектності та зареєстровані за єдиним номером № 3740. 
Цей факт беззаперечно підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки-повідомлення від 17.05.2024 року.
Протягом тривалого часу позивач не отримував жодних пенсійних виплат, як і не отримував жодних офіційних повідомлень чи рішень від відповідача щодо результатів розгляду своєї заяви від 17.05.2024 року.
Діючи з метою з`ясування стану свого пенсійного забезпечення та захисту своїх прав, 15.08.2025 року позивач був змушений повторно звернутися до ГУ ПФУ у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком, яка прийнята та зареєстрована за № 5584. 
Згодом, 06.10.2025 року позивач звернувся до пенсійного органу із додатковою заявою щодо перерахунку пенсії.
Лише листом від 21.10.2025 № 23613-25263/Р-52/8-1300/25 Головне управління ПФУ у Львівській області повідомило позивача про те, що йому призначено пенсію за віком, однак датою призначення визначено 01.08.2025 року (а не травень 2024 року). 
У цьому ж листі відповідач констатував, що для обчислення пенсії позивачу враховано страховий стаж, який складає 34 роки 01 місяць 11 днів (зараховано по 31.07.2025), індивідуальний коефіцієнт страхового стажу становить 0,34083, а розмір призначеної пенсійної виплати з 01.08.2025 складає 5264,74 грн.
Разом з тим, як з`ясувалося під час судового розгляду з тексту відзиву відповідача, за наслідками розгляду первинної заяви позивача від 17.05.2024 року рішення приймалось за принципом екстериторіальності. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області від 24.05.2024 № 134150009419 позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Підставою для такої відмови стало те, що екстериторіальний пенсійний орган не зарахував позивачу до стажу значний період роботи з 1987 по 1992 роки в колгоспі ім. Мічуріна, мотивуючи це виключно тим, що «в особових картках з книг трудового стажу колгоспника вказано не повністю особисті дані заявника (по батькові)».
Суд зазначає, що матеріали адміністративної справи не містять абсолютно жодних належних та допустимих доказів (поштових повідомлень з відміткою про вручення, фіскальних чеків чи описів вкладення) направлення позивачу копії вказаного рішення про відмову у призначенні пенсії від 24.05.2024 року. 
Позивач стверджує, що не отримував такого рішення і не був обізнаний про його існування до моменту ознайомлення з відзивом на позов. Відповідач цю обставину не спростував. Таке приховування результатів розгляду заяви є порушенням процедури та позбавило позивача права на своєчасне оскарження рішення або надання додаткових уточнюючих документів.
Відповідно до наявних у матеріалах справи копій записів у трудовій книжці позивача (серія НОМЕР_2 ), яка заповнена належним чином, містить усі необхідні реквізити, підписи посадових осіб та відбитки печаток, у період з 1987 по 1992 роки ОСОБА_1 дійсно безперервно працював у колгоспі ім. Мічуріна. Відповідач не ставить під сумнів достовірність самої трудової книжки. Суд наголошує, що недоліки у веденні внутрішньої документації підприємства (неповне зазначення по батькові в облікових картках колгоспу), які виникли не з вини працівника, не можуть бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист.
Суд звертає особливу увагу на очевидну суперечливість у діях органів Пенсійного фонду. Так, при розгляді повторної заяви позивача від 15.08.2025 року, Головне управління ПФУ у Львівській області (на підставі тих самих документів) зарахувало позивачу загальний страховий стаж у розмірі 34 роки 01 місяць 11 днів. Це беззаперечно свідчить про фактичне визнання пенсійним органом наявності у позивача достатнього трудового та страхового стажу для призначення пенсії за віком. 
Відтак, первинна відмова (від 24.05.2024 року) була формальною та такою, що не відображала дійсних обставин щодо наявного у позивача стажу.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам у контексті встановлених фактичних обставин справи, суд керується наступними нормами матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Суд наголошує, що право на пенсійне забезпечення є невід`ємною складовою конституційного права на соціальний захист, і держава бере на себе позитивний обов`язок створити належні умови для його безперешкодної реалізації.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій регламентуються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу (зокрема, у 2024 році) не менше 31 року. 
Тобто, підставою для виникнення у особи права на пенсію за віком є сукупність двох юридичних фактів: досягнення встановленого законом пенсійного віку та наявність необхідного страхового стажу.
Порядок реалізації цього права через звернення до компетентних органів чітко закріплений законодавцем. Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:
пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Суд зауважує, що наведена норма є спеціальною гарантією для осіб, які досягли пенсійного віку. Законодавець імперативно встановив: якщо особа діє добросовісно і звертається за призначенням пенсії у визначений тримісячний строк (так званий пільговий період), держава гарантує їй призначення пенсійних виплат ретроспективно — саме з моменту виникнення такого права (наступного дня після дня народження), а не з дати фактичного подання заяви чи прийняття рішення органом ПФУ.
Процедурні аспекти розгляду таких звернень визначені частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV, згідно з якою документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Деталізований алгоритм дій органів Пенсійного фонду при опрацюванні заяв громадян встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок № 22-1).
Відповідно до пункту 4.1. розділу IV Порядку № 22-1, заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію. 
Згідно з пунктом 4.2. розділу IV Порядку № 22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів, електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 22-1 передбачено, що рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію, та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
При цьому, визначальною для захисту прав заявника є норма пункту 4.7. розділу IV Порядку № 22-1, згідно з якою орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Крім того, абзацом 3 пункту 4.7 Порядку № 22-1 передбачено, що строк розгляду заяви може бути продовжено за рішенням керівника органу, що призначає пенсію, на строк проведення додаткової перевірки достовірності відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умов їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством, для визначення права на пенсію, але не більше ніж на 15 днів.
Разом з тим, відповідно до частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Суд наголошує, що ненаправлення або невручення особі рішення про відмову у призначенні пенсії (прийнятого за принципом екстериторіальності іншим органом ПФУ) є порушенням принципу належного врядування. Особа не може нести негативні наслідки (пропуск строків на оскарження, втрата частини пенсійних виплат) через те, що суб`єкт владних повноважень не виконав свій прямий обов`язок щодо інформування її про результати розгляду заяви. Мовчання органу влади не може породжувати правових наслідків для громадянина у вигляді позбавлення його конституційного права на пенсію.
Оцінюючи твердження відповідача про те, що первинна відмова (від 24.05.2024) грунтувалась на незарахуванні стажу роботи в колгоспі через "неповні особисті дані в облікових картках", суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основник документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Надаючи оцінку аргументам сторін та застосовуючи вказані норми права до встановлених обставин справи, суд зазначає наступне.
Оцінюючи доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду, суд вважає їх безпідставними та зазначає наступне.
За загальним правилом, визначеним частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як встановлено судом, за наслідками розгляду первинної заяви позивача від 17.05.2024 відповідач жодного рішення йому не надсилав та офіційно не повідомляв про результати її розгляду.
Про факт порушення свого права, а саме про неприйняття належного рішення за першою заявою та про призначення пенсії лише з 01.08.2025 за наслідками повторного звернення, позивач дізнався виключно з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 21.10.2025 року. 
Вказаний лист фактично отриманий позивачем 25.10.2025 року.
З адміністративним позовом до суду позивач звернувся 23.12.2025 року. Зважаючи на те, що відповідач не надав суду жодних доказів обізнаності позивача про результати розгляду його першої заяви до жовтня 2025 року, суд констатує, що ОСОБА_1 не пропустив встановлений законом шестимісячний строк звернення до суду.
Надаючи оцінку доводам відповідача про те, що Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області є неналежним відповідачем у справі (з огляду на прийняття рішення про відмову від 24.05.2024 Головним управлінням ПФУ у Волинській області за принципом екстериторіальності), суд виходить із такого.
Механізм екстериторіальності розгляду пенсійних заяв, запроваджений у системі органів Пенсійного фонду України, є виключно внутрішнім організаційно-процедурним інструментом, спрямованим на оптимізацію навантаження на працівників. Цей внутрішній механізм не може впливати на визначення належного суб`єкта владних повноважень у судовому спорі та перекладати на пенсіонера тягар пошуку органу, який фактично натискав кнопку при формуванні рішення.
Суд наголошує, що позивач постійно проживає та перебуває на пенсійному обліку саме в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області. Саме до цього територіального органу він безпосередньо подавав свої заяви, і саме цей орган на даний час здійснює нарахування та фактичну виплату йому пенсії, призначеної за повторним зверненням.
Суд вважає, що належним відповідачем у спорах щодо захисту пенсійних прав є той територіальний орган Пенсійного фонду, в якому пенсіонер перебуває на обліку та який безпосередньо уповноважений здійснювати нарахування і виплату йому пенсії.
Відтак, оскільки безпосередній обов`язок щодо належного пенсійного забезпечення позивача несе Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, саме цей орган є належним відповідачем у даній адміністративній справі.
Первинна відмова у призначенні пенсії (від 24.05.2024 року, яку позивач фактично не отримував) ґрунтувалася на тому, що пенсійний орган не зарахував до страхового стажу період роботи позивача з 1987 по 1992 роки в колгоспі ім. Мічуріна. Єдиною підставою для такого рішення стало неповне зазначення по батькові позивача в облікових картках підприємства.
Відповідно до сформованої практики касаційної інстанції, працівник не може нести відповідальність за правильність, точність та повноту оформлення бухгалтерських чи кадрових документів на підприємстві. 
Неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства (в тому числі неповне заповнення облікових карток колгоспника) не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист. 
Окрім того, формальні неточності у первинних документах не здатні нівелювати належним чином оформлені записи у трудовій книжці позивача, яка в силу закону є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Більше того, очевидну протиправність первинної відмови та факт наявності у позивача необхідного страхового стажу згодом підтвердив сам орган Пенсійного фонду. Так, за наслідками розгляду повторної заяви від 15.08.2025 року Головне управління ПФУ у Львівській області, дослідивши ті самі документи, зарахувало спірний період і визначило загальний стаж позивача понад 34 роки. 
Вказана обставина є беззаперечним доказом того, що право на призначення пенсії виникло у позивача саме у травні 2024 року.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як достовірно встановлено судом, позивач досяг пенсійного віку 07.05.2024 року. В межах встановленого законом тримісячного пільгового строку — 17.05.2024 року — він звернувся із заявою про призначення пенсії. Відтак, за наявності необхідного стажу, пенсія йому підлягала призначенню з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 08 травня 2024 року.
Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб. 
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача, яка полягала у неприйнятті належного та доведеного до відома позивача рішення за його заявою від 17.05.2024, подальше ігнорування записів трудової книжки та безпідставне призначення пенсії лише з 01.08.2025 року (замість 08.05.2024), є протиправною.
З метою повного, належного та ефективного відновлення порушених прав позивача, суд вважає за необхідне застосувати механізм захисту, передбачений статтею 245 КАС України. А саме: визнати протиправною вказану бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язати відповідача призначити, здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 саме з дати виникнення права на неї (з 08 травня 2024 року), з урахуванням раніше фактично виплачених сум. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі, суд виходить із такого.
Загальні правила та принципи розподілу судових витрат регламентовані статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Як встановлено з матеріалів адміністративної справи, позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 3 634,00 грн, що підтверджується квитанцією АТ «Ощадбанк» від 17.12.2025 року № 38.
Оскільки за наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення в повному обсязі, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача — Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд —
у х в а л и в :
1. Позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо непризначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з 08 травня 2024 року.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; код ЄДРПОУ 13814885) призначити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV з дати виникнення права на пенсію за віком, а саме з 08 травня 2024 року.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; код ЄДРПОУ 13814885) провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) пенсії за віком з 08 травня 2024 року згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV, та здійснити виплату нарахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10; код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 3 634 (три тисячі шістсот тридцять чотири) гривні 00 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням положень статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складений 23 березня 2026 року.

Суддя Коморний О.І.