УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №278/3660/25 Головуючий у 1-й інст. Дубовік О. М. 
Номер провадження №33/4805/627/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі захисника Борсуківської К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката Борсуківської Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року, якою останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В: 

Постановою судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн (сімнадцять тисяч) гривень із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 14.07.2025 року о 01:30 годині у с. Станишівка на автомобільній дорозі Т-0614 6 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Вольво» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах із порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та у найближчому медичному закладі у лікаря-нарколога, відмовився від керування був відсторонений.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду, адвокат Борсуківська К.О. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях її підзахисного події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, неодноразово наполягав на залученні двох свідків для проведення огляду, однак йому було відмовлено у реалізації такого права та складено протокол за порушення п.2.5 ПДР України. Відеозапис події вважає неналежним доказом, оскільки зроблений з невідомого пристрою, що не є спеціальним технічним пристроєм згідно вимог ст.40 ЗУ «Про Національну поліцію». Зазначає про порушення права на захист, передбаченого ст.268 КУпАП, а також недотримання поліцейським вимог статті 266-1 КУпАП та неврахування поліцейським статусу військовослужбовця ОСОБА_1 і виконання обов`язків військової служби.
Додатково захисником поданий ряд клопотань, зокрема, про визнання відеозапису неналежним та недопустимим доказом, оскільки на ньому відсутня назва, дата та час, номер портативного засобу.  Також просила викликати та допитати поліцейського УПП в Житомирській області ОСОБА_2 , щодо обставин зупинки транспортного засобу та складення протоколу відносно ОСОБА_1 . Заявила клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням останнім військової служби. У разі, якщо суд визнає ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, який є учасником бойових дій, позитивно характеризується за місцем служби, просила не призначати покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортним засобом за аналогією ст.69 КК України, оскільки вказане унеможливлює здійснення обов`язків військової служби. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Борсуківської К.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №390943 від 14.07.2025 вбачається, що 14.07.2025 року о 01:30 годині у с. Станишівка на автомобільній дорозі Т-0614 6 км водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Вольво» з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах із порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці; від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки за допомогою алкотестеру «Драгер» та у найближчому медичному закладі у лікаря-нарколога відмовився, від керування був відсторонений, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.1-2).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с.4); направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 14.07.2025 (а.с.5); рапортом поліцейського взводу №1 роти №4 батальйону УПП в Житомирській області (а.с.6); довідкою відділу адміністративної практики УПП в Житомирській області від 17.07.2025 про отримання ОСОБА_1 посвідчення водія (а.с.7); наявним в матеріалах справи відеозаписом (а.с.8).
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
Що стосується клопотання сторони захисту про зупинення провадження у справі через проходження ОСОБА_1 військової служби, апеляційний суд зазначає наступне. 
Згідно матеріалів справи ОСОБА_1 був призваний в порядку мобілізації на період дії воєнного стану та проходить службу в лавах ЗСУ. 
Відповідно до положень ст. 277 КУпАП, строк розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, зупиняється судом у разі якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо).
Тобто, Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено право чи обов`язку суду (судді) зупиняти провадження у справах про адміністративні правопорушення, які пов`язані із забезпеченням безпеки дорожнього руху, зокрема, за вчинення правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП.
Суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачено обов`язкової участі особи, яка притягається до відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП.
Кодексом України про адміністративні правопорушення не передбачено можливості зупинення строків накладення адміністративного стягнення, а сплив такого строку навіть за наявності вини особи у вчиненні кримінального правопорушення є безумовною підставою для закриття провадження у справі.
Нормами діючого КУпАП передбачено можливість зупинення строків розгляду справ про адміністративні правопорушення лише пов`язаних з корупцією, якщо особа, щодо якої складено протокол про таке правопорушення, умисно ухиляється від явки до суду або з поважних причин не може туди з`явитися (хвороба, перебування у відрядженні чи на лікуванні, у відпустці тощо). По іншій категорії справ діючий КУпАП не передбачає зупинення розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За таких обставин та оскільки у Кодексі України про адміністративні правопорушення міститься норма, яка регулює питання щодо зупинення провадження лише у окремій категорії справ, вважаю, що в даному випадку не може бути також застосована аналогія закону із ст.335 КПК України, яка регулює зупинення судового провадження в кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 6 ЄСПЛ кожна особа має право на розгляд її справи упродовж розумного строку судом встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти неї обвинувачення. Тому, розгляд даної справи без невиправданої затримки не буде відповідати інтересам особи, яка притягується до адміністративної відповідальності.
Суддя зауважує, що відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасникам судового процесу на підставі судового рішення забезпечується можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції у порядку, встановленому законом.
Крім того, з матеріалів клопотання про зупинення провадження не вбачається, що ОСОБА_1 протягом всього часу розгляду справи не мав можливості прийняти участь в судовому засіданні, в тому числі в режимі відеоконференції. 
Поряд з цим, активно використовуючи право на захист, ОСОБА_1 звернувся за допомогою захисника Борсуківської К.О., яка в суді першої інстанції подавала численні клопотання, в тому числі, про закриття провадження, що, на думку суду, в достатньому обсязі реалізовує право особи на ефективний захист.
Натомість, не передбачене діючим КУпАП зупинення провадження, не припиняє перебігу строків, встановлених ст. 38 КУпАП, а тому у випадку невиправданого зупинення судом провадження може призвести до невиконання обов`язку суду розглянути справу у відведений річний строк давності, тим самим перешкодити реалізації права на справедливий суд (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), яке охоплює своєчасність судового розгляду перед широким суспільством.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у задоволенні клопотання захисника про зупинення провадження у справі слід відмовити та розглянути справу по суті.
Посилання апелянта про відсутність факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
Так, згідно відеозапису працівники поліції слідують та зупиняють транспортний засіб «Вольво», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , особу якого було встановлено пізніше. У водія були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були оголошені, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. На неодноразові тривалі пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» чи в найближчому закладі охорони здоров`я у лікаря нарколога ОСОБА_1 висловив заперечення і незгоду, та вимагав залучити свідків для проходження огляду. Працівники поліції кілька разів роз`яснили водію, що ведеться відеофіксація, а тому свідки не залучаються та проінформували водія, що будуть розцінювати вказану поведінку як відмову від проходження огляду. Після цього ОСОБА_1 заявив, що хоче викликати адвоката, на що поліцейські повідомили, що він може користуватися правовою допомогою під час огляду. В подальшому водій заявив, що його змушують проходити огляд без присутності адвоката, який повинен його супроводжувати, що було обґрунтовано розцінене працівниками поліції як відмова від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 роз`яснили наслідки відмови та оголосили права, передбачені законодавством, після складення адміністративних матеріалів оголосили зміст протоколу. 
Таким чином, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на вимогу працівників ОСОБА_1 ухилявся, не реагував, неправомірно просив залучити двох свідків та вимогу викликати йому адвоката. При цьому з боку поліцейських було роз`яснено водію, що він самостійно може залучити адвоката та будь-яких обмежень його права на захист і залучення адвоката не було допущено. А така поведінка водія була правильно розцінена працівниками поліції як відмова та ухиляння від проходження огляду, передбаченого пунктом 2.5 ПДР.
Судом відхиляються доводи апелянта щодо порушення права на захист, оскільки будь-яких обмежень в процесуальних правах водія під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено та може бути компенсовано особою в ході судового розгляду справи, оскільки саме на даному етапі проводиться розгляд справи по суті та можуть бути в повному обсязі реалізовані права, передбачені статтею 268 КУпАП. Як під час складання протоколу, так і в ході судового розгляду водію в повному обсязі було забезпечено реалізацію всіх прав, передбачених ст.268 КУпАП, та жодних істотних обмежень його процесуальних прав не допущено.
Твердження захисника про те, що працівником поліції здійснювалася відеофіксація за допомогою невідомого пристрою (мобільного телефону), що є порушенням, а тому такий відеозапис є неналежним доказом, не заслуговує на увагу, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України "Про Національну поліцію", поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
За вказаних обставин, наданий працівниками поліції відеозапис (назва файлу «video5449788499001637440»), який міститься в матеріалах справи про адміністративне правопорушення та на якому зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, отриманий із автоматичної відеотехніки, що знаходився в чужому володінні (працівника поліції) з метою фіксування правопорушення, відповідно до ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Статтею 251 КУпАП встановлені джерела доказів у справах про адміністративні правопорушення, при цьому вказаною нормою закону не встановлено вичерпний перелік документів чи інших джерел інформації, які можуть бути доказами.
Таким чином, відеозапис, здійснений із застосуванням мобільного телефону, який містить фактичні дані щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення, як це передбачено ст. 251 КУпАП.
Водночас, чинними нормами КУпАП не встановлено вимог щодо визнання доказів недопустимими, відтак відеозапис з мобільного телефону, проведений поліцейським у цьому провадженні, на якому зафіксовано факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, є належним і допустимим доказом.
Крім того, сторона захисту не заперечує, що 14.07.2025 о 01 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом Вольво, номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений працівниками поліції, що зафіксовано на відеозаписі з нагрудних камер працівників поліції, належність та допустимість якого стороною захисту не оскаржується, що є достатнім доказом факту керування вказаним в протоколі транспортним засобом, навіть без врахування оскаржуваного відео файлу «video5449788499001637440».
Будь – яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів достовірність та належність зібраних поліцейськими доказів, або ж вказували про порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання, а також об`єктивність поліцейських у справі, суду не надано.
Доводи апелянта про упереджене ставлення з боку працівників поліції не знайшли свого підтвердження та спростовуються ретельно дослідженим відеозаписом, на якому чітко зафіксовано, що працівники поліції неодноразово та послідовно запропонували водію на вибір пройти два альтернативні види огляду: на місці за допомогою приладу Драгер або в спеціалізованому медичному закладі. Після фактичної відмови від проходження огляду будь-яких упереджених або дій, які б свідчили про тиск або схиляння водія до відмови від проходження огляду, з боку поліцейських судом не встановлено. Навпаки, дії поліцейських були послідовними, законними, спокійними, розсудливими, та максимально забезпечили водію самостійну та зважену реалізацію ним прав, передбачених статтями 266 та 268 КУпАП.
Щодо клопотання апелянта про допит свідка працівника патрульної поліції ОСОБА_2 , то апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи є достатні дані щодо обставин адміністративного правопорушення, яке мало місце 14.07.2025, які між собою взаємоузгоджуються, є чіткими, несуперечливими, відтак сумнівів не викликають та не потребують виклику вказаної особи у судове засідання для дачі пояснень. Відеозаписи з нагрудних камер є повними та безперервними. Жодних суперечностей, які б викликали сумнів у достовірності відомостей, зазначених у документах, складених працівниками поліції, та відеоматеріалах, немає.
Крім того, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки виклик у судове засідання та допит свідка є правом, а не обов`язком суду.
Стосовно зауважень захисту про недотримання поліцейськими Порядку №32 і вимог статті 266-1 КУпАП, та незаконності висловлення пропозиції пройти огляд діючому військовослужбовцю ОСОБА_1 та відсутність належного повідомлення органів Військової служби правопорядку, апеляційний суд зазначає наступне. 
Статтею 266-1 КУпАП внормовано порядок огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до даної статі військовозобов`язані та резервісти під час проходження зборів, а також військовослужбовці Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Складення висновків у закладі охорони здоров`я за результатами огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проводиться у присутності посадової особи, уповноваженої на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення.
Під час проведення огляду військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів уповноважена посадова особа застосовує спеціальні технічні засоби відеозапису, а в разі їх відсутності або неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. У випадку застосування спеціальних технічних засобів відеозапису матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Під час здійснення розмежування двох суміжних статей: 266 та 266-1 КУпАП, суд виходить із того, що за своїм видом правопорушення, передбачене статтею 130 КУпАП, відноситься до правопорушень на транспорті.
Статтею 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи. Зокрема, органи Національної поліції складають протоколи за статтею 130 КУпАП, а управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - по правопорушенням, вчиненим військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків, - стаття 44, частини друга і третя статті 123, статті 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185 і 185-7. КУпАП.
Крім того, Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 затверджено Інструкцію зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, якою визначено, що органи Військової служби правопорядку (ВСП) здійснюють оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбаченні статей 172-10-172-20 КУпАП.
В пункті 3 постанови КМУ №32 від 12.01.2024 «Порядок направлення військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду» передбачено, що за даним порядком огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння).
Отже за нормами даного Порядку та положеннями статті 172-20 КУпАП вони застосовуються лише щодо осіб, які безпосередньо виконують обов`язки військової служби під час керування ТЗ або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та вчинили правопорушення, передбачене ст.172-20 КУпАП, що є більш спеціальною статтею по відношенню до військовослужбовців, в порівнянні із ст.130 КУпАП.
Більше того, діючі положення КУпАП не передбачають можливість та повноваження органів Військової служби правопорядку або начальника військової частини складати протоколи відносно військовослужбовців за статтею 130 КУпАП.
Водночас, з матеріалів відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 керував власним транспортним засобом ««Вольво», реєстраційний номер « НОМЕР_1 », рухаючись по дорозі загального користування Т 0614 6 км поблизу с.Станишівка, не здійснюючи безпосередньо виконання обов`язків військової служби. Жодних службових завдань під час зупинки 14 липня 2025 року о 01 годині 30 хв. ночі він не виконував, на території військового об`єкту чи військової частини не перебував. Також про виконання будь-яких військових обов`язків та несення служби в цей момент водій ОСОБА_1 поліцейському не заявляв, про виклик представників ВСП чи представника військової частини не просив, подорожній лист на службовий автомобіль не надавав.
Таким чином, з урахуванням вказаних положень та встановлених обставин, в даній справі не встановлено судом факту виконання військовослужбовцем ОСОБА_1 безпосередніх обов`язків військової служби під час керування транспортним засобом, тому його дії мають кваліфікуватися за статтею 130 КУпАП, і його огляд на стан сп`яніння має здійснюватися за правилами статті 266 цього Кодексу, а працівники поліції є належними посадовими особами, уповноваженими на складання протоколу відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, і присутність працівників органу ВСП чи представників військової частини за існуючих обставин не є обов`язкова та не впливає на законність, допустимість та належність зібраних у справі адміністративних матеріалів. Так само представник органу Військової служби правопорядку або командир військової частини в даній конкретній справі не має законних підстав та повноважень для здійснення огляду або складання протоколу за ст.130 КУпАП.
За таких обставин, судом не встановлено порушень діючого порядку проведення огляду водія та складання адміністративних матеріалів за ст.266 КУпАП, а застосування положень статті 266-1 КУпАП до спірних правовідносин є помилковим, тому апеляційні доводи захисника в цій частині є безпідставними. 
Перевіряючи доводи апелянта щодо можливості застосування аналогії закону та застосування до ОСОБА_1 вимог ст.69 КК України, зокрема, не накладення на нього адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами в зв`язку з несенням ним служби в лавах ЗСУ, суд виходить з наступного.
Стаття 69 КК України визначає можливість призначення судом більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.
Тоді як законодавство про адміністративні правопорушення, на відміну від закону про кримінальну відповідальність, не передбачає накладення адміністративного стягнення більш м`якого, ніж передбачено законом.
Підстав застосовувати аналогію закону у даному випадку не має, оскільки, по-перше, така аналогія застосовується лише у разі, якщо певні відносини не врегульовані законом, по-друге, відповідно до ч. 4 ст. 3 КК України застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено.
КУпАП має власну систему видів адміністративних стягнень, які повинні застосовуватися за вчинення адміністративних правопорушень.
Отже, говорячи про аналогію закону, мова йде про застосування аналогії закону у вигляді норм КПК України, а не КК України.
Стосовно клопотання про врахування пом`якшуючих обставин, які характеризують водія, суд вважає їх неслушними, оскільки частина друга статті 33 КУпАП, серед іншого, визначає, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, та за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Санкція частини 1 статті 130 КУпАП передбачає безальтернативний вид стягнення та неможливість його корегування судом в залежності від особи чи обставин вчинення правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано при призначенні міри покарання не врахував положення ст.33 КУпАП, оскільки вказана норма містить заборону при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 у інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], §41.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання адвоката Борсуківської Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі відмовити. 
Апеляційну скаргу Борсуківської Катерини Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Житомирського районного суду Житомирської області від 26 січня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: