ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/3971/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Малиш Н.І., Шлай А.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025, (суддя суду першої інстанції Бойченко Ю.П.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Запоріжжі, в адміністративній справі №280/3971/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування вимоги,
У С Т А Н О В И В :
16.05.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області форми “Ф” від 28.02.2024 № 0000962-1304-0801.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , на вимогу податкової, під тиском співробітника ДПС та погрозою застосування до нього штрафів, оформив та подав Декларацію про майновий стан і доходи за 2022 рік від 01.05.2023 № 3381. За даною декларацією задекларовано військовий збір у сумі 16 133,55 грн та податок на доходи фізичних осіб у сумі 193 602,65 грн (термін сплати 31.07.2023). При цьому, працівники ДПС не повідомили позивача про те, що після подання цієї діклараціїї він повинен ще і сплатити суми податків. Позивач зазначає, що не отримував додаткового блага. Так, включенню до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб підлягає тільки додаткове благо у вигляді суми прощенного боргу за кредитним договором у розмірі основного зобов`язання (тіла кредиту), що перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року, все інше (прощене кредитором) не вважається доходом фізичної особи. З урахуванням наведеного просить задовольнити позов.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2025 в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не повинен був декларувати додаткове благо у вигляді прощених штрафних санкцій по кредитному зобов`язанню, відтак позивач не повинен був сплачувати податки та військовий збір, а тому вимога є протиправною. Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що податковий борг не був узгодженим станом на дату формування вимоги про сплату боргу. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скарги просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апелційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав. 
Судом встановлено, що 28.02.2024 ГУ ДПС у Запорізькій області сформовано податкову вимогу № 0000962-1304-0801, якою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повідомлено про наявність у нього станом на 27.02.2024 податкового боргу у сумі 209 836,13 грн. Згідно детального розрахунку суми податкового боргу до податкової вимоги, заборгованість складається з: податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування – 193 602,65 грн, військового збору, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування – 16 133,55 грн, земельного податку з фізичних осіб – 99,93 грн.
Вважаючи вимогу про сплату податкового боргу протиправною позивач звернувся до суду з адміністративним позовом. 
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутність податкового боргу у зв`язку із його погашенням є підставою для відкликання податкової вимоги відповідно до приписів ПК України, і не вимагає її скасування в судовому порядку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За визначенням підпунктів 14.1.39, 14.1.155, 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі – ПК України):
грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; 
податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом;
податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України передбачено обов`язок платника податків сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 46.1 ст. 46 ПК України визначено, що податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Відповідно до п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків (п. 49.1 ст. 49 Кодексу). 
Згідно з п. 56.11 ст. 56 ПК України, не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Встановлені обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 самостійно подав до податкового органу податкову декларацію про майновий стан і доходи від 01.05.2023 за 2022 рік, в якій задекларував податок на доходи фізичних осіб у сумі 193 602,65 грн та військовий збір у сумі 16 133,55 грн.
В силу приписів ПК України, сума податкових зобов`язань, визначена позивачем самостійно у вищевказаній податковій декларації, є узгодженою та не підлягає оскарженню.
Доводи позивача на те, що вказану декларацію він подав під тиском співробітників податкової, не підтверджуються належними та допустими доказами.
Крім того, з декларації не вбачається, що задекларовані позивачем суми стосуються саме кредитного договору від 20.04.2006.
Відповідно до п. 57.1 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 59.1 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
У зв`язку з несплатою платником податків узгоджених сум податкових зобов`язань, податковим органом вживались заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку. Позивачу засобами поштового зв`язку за його податковою адресою направлено податкову вимогу форми “Ф” від 28.02.2024 № 0000962-1304-0801, яку повернуто контролюючому органу із зазначенням причин невручення.
відповідно до п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацом другим пункту 45.1 статті 45 ПК України визначено, що податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Отже, в силу п. 42.2 ст. 42 ПК України податкова вимога форми “Ф” від 28.02.2024 № 0000962-1304-0801 вважається врученою платнику податків.
Таким чином, станом на 28.02.2024 (день формування податкової вимоги № 0000962-1304-0801) податкові зобов`язання позивача за податковою декларацією про майновий стан і доходи від 01.05.2023 за 2022 рік були узгодженими та набули статусу податкового боргу. 
Та обставина, що в подальшому (15.05.2025) позивач подав уточнюючу декларацію за 2022 рік, в якій зменшив суму, що підлягала перерахуванню до бюджету, з податку на доходи фізичних осіб у сумі 193 602,65 грн та з військового збору у сумі 16 133,55 грн не нівелює обставин правомірності формування 28.02.2024 податкової вимоги № 0000962-1304-0801.
Подібний підхід до вирішення спірного питання висловлено Верховним Судом у постанові від 29.04.2025 у справі № 420/35624/23, від 19.06.2025 у справі № 420/35627/23.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 5 ст. 242 КАС України).
Суд першої інстанції правильно вказав, до податкової вимоги від 28.02.2024 № 0000962-1304-0801 включено заборгованість із земельного податку з фізичних осіб у сумі 99,93 грн, однак доводів на користь протиправності вимоги в цій частині ні позовна заява, ні апеляційна скарга не містить.
В силу пункту 60.1 статті 60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо:
60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;
60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов`язання або податкову вимогу;
60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;
60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;
60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов`язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 17.06.2025 у справі № 280/3529/25 за позовом Головного управління ДПС у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу провадження у справі закрито. В ухвалі зазначено, що 16.06.2025 до суду надійшла заява позивача про відмову від позову у зв`язку з повним погашенням податкового боргу.
Отже, з урахуванням приписів п. 60.1.1 ст. 60.1 ПК України, погашення податкового боргу є підставою для відкликання податкової вимоги відповідно до приписів ПК України, і не вимагає її скасування в судовому порядку.
Таким чином, в межах розгляду цієї справи судом не встановлено порушень відповідачем вимог законодавства при формуванні та надісланні на адресу позивача податкової вимоги про сплату податкового боргу.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстави для зміни чи скасування – відсутні.
Керуючись ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321 КАС України, суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.07.2025 в адміністративній справі № 280/3971/25 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.В. Шлай