ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 лютого 2026 року 
м. Київ

справа № 761/23289/21 
провадження № 61-4820св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

головуючого -	Луспеника Д. Д.,		
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,	Коломієць Г. В., Черняк Ю. В.,	
учасники справи:
заявник (стягувач) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Савчук Костянтин Петрович,
заінтересована особа (боржник) - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року у складі судді Пономаренко Н. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у складі колегії суддів: Соколової В. В., Верланова С. М., Поліщук Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог 

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) від 12 грудня 2023 року Савчука К. П. про закінчення виконавчого провадження, заінтересована особа - Державне підприємство «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом»), у якій просив суд:

- визнати неправомірними дії головного державного виконавця Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. щодо закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 09 листопада 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення його на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року;

- скасувати постанову головного державного виконавця Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. від 12 грудня 2023 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 09 листопада 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення його на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року;

- зобов`язати головного державного виконавця Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. відновити виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 09 листопада 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення його на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року.

Скаргу мотивував тим, що у провадженні Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 09 листопада 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, про поновлення його на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року. 12 грудня 2023 року головним державним виконавцем Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К. П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що підтверджується наказом ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 квітня 2023 року № 477-к. 
Вказував на те, що він на роботі у ДП «НАЕК «Енергоатом» фактично поновлений не був, рішення суду виконано не було.

Наголошував на тому, що дії головного державного виконавця Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ)) Савчука К. П. щодо закінчення виконавчого провадження, а також винесення ним відповідної постанови є неправомірними та такими, що порушують його права, а тому звернувся до суду з цією скаргою.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року до участі у цій справі залучено правонаступника ДП «НАЕК «Енергоатом» - Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - АТ «НАЕК «Енергоатом»).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/23289/21 було виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, під час вчинення дій та винесення постанови, які оскаржуються, головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчук К. П. діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, зокрема правомірно закінчив виконавче провадження з винесенням відповідної постанови, а тому з боку головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. порушення права чи свободи заявника не було.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року - без змін.

Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, висновки суду відповідають вимогам чинного законодавства, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 

14 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги його скарги.

Підставою касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) заявник зазначає, що суди попередніх інстанції неправильно застосували судами норми матеріального права та порушили норми процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не повно з`ясували та дослідили обставини справи;

- не пересвідчились, чи було дотримано роботодавцем фактичне допущення заявника до виконання попередніх обов`язків;

- не врахували, що роботодавець формально видав наказ про поновлення заявника на посаді директора департаменту міжнародних відносин програм та проєктів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, оскільки не вніс у свій штатний розпис цієї посади;

- не звернули увагу на те, що роботодавець не поновив заявника на рівнозначній посаді в дирекції, де він раніше працював, а саме посаді заступника директора з міжнародних переговорів Дирекції міжнародного співробітництва, яка була вакантною на дату поновлення;

- не врахував, що роботодавець фактично не допустив заявника до виконання обов`язків за посадою директора департаменту міжнародних відносин програм та проєктів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, які мали місце до звільнення; не провело заявнику вступний та первинний інструктаж на робочому місці; не забезпечив заявника необхідними для роботи засобами; не надав доступ заявнику до корпоративних мереж; 

- не врахували правових висновків, висловлених у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/19, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 08 грудня 2021 року у справі 465/6661/16, від 20 жовтня 2021 року у справі № 727/2765/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19, від 27 липня 2022 року у справі 234/4623/20, від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16, від 23 червня 2022 року у справі № 761/43507/19-ц, від 27 січня 2023 року у справі № 947/25509/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 709/118/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 709/1465/19 та інших у подібних правовідносинах;

- необґрунтовано відхилили клопотання заявника про витребування доказів;

- не надали належної оцінки всім доводам та аргументам заявника тощо.

Також у касаційній скарзі заявник виклав клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

17 квітня 2025 року АТ «НАЕК «Енергоатом» через підсистему «Електронний суд» звернулося з клопотанням про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року.

19 квітня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» подав до Верховного Суду пояснення.

07 травня 2025 року Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив про необґрунтованість та безпідставність доводів касаційної скарги, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

08 травня 2025 року АТ «НАЕК «Енергоатом» подало до суду відзиви, у яких просило касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року у справі № 761/23289/21 -без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 14 квітня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року передано на розгляд судді-доповідачеві Гулейкову І. Ю., судді, які входять до складу колегії: Лідовець Р. А., Луспеник Д. Д.

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; відмовлено у задоволенні клопотання АТ «НАЕК «Енергоатом» про відмову у відкритті касаційного провадження; витребувано із Шевченківського районного суду міста Києва матеріали справи № 761/23289/21; надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву.

У липні 2025 року матеріали справи № 761/23289/21 надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 лютого 2026 року справу № 761/23289/21 призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 

Позиція Верховного Суду 

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року у справі № 761/23289/21 позов ОСОБА_1 до ДП «НАЕК «Енергоатом», третя особа - Первинна профспілка організація ДП «НАЕК «Енергоатом», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу задоволено частково. Визнано незаконними та скасовано наказ від 06 травня 2021 року № 573-к та наказ від 11 серпня 2021 року № 1035-к, видані ДП «НАЕК «Енергоатом», про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва у зв`язку із скороченням посади на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги дирекції з міжнародного співробітництва ДП «НАЕК «Енергоатом» з 12 серпня 2021 року. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 894 442,50 грн без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів.

24 жовтня 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва видав виконавчий лист № 761/23289/21 на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року.

15 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про відкриття виконавчого провадження.

17 листопада 2023 року головним державним виконавцем Шевченківський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К. П. винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 761/23289/21, виданого 24 жовтня 2023 року Шевченківським районним судом міста Києва, в якій зазначено, що боржнику необхідно виконати рішення суду негайно.

Вказана постанова супровідним листом від 17 листопада 2023 року була направлена головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К. П. боржнику і стягувачу.

06 грудня 2023 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 

До заяви представником ДП «НАЕК «Енергоатом» долучено засвідчені належним чином копії: наказу від 18 квітня 2023 року №477-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 ; платіжних інструкцій про зарахування стягувачу ОСОБА_1 заробітної плати, лікарняних на його платіжну зарплатну картку; табелів обліку робочого часу стягувача за квітень-листопада 2023 року. 

12 грудня 2023 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К. П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з виконанням виконавчого документа в повному обсязі, що підтверджується наказом від 18 квітня 2023 року № 477-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 , а також заявою боржника від 06 грудня 2023 року із додатками.

Вказана постанова супровідним листом від 12 грудня 2023 року була направлена головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчуком К. П. боржнику, стягувачу та Шевченківському районному суду м. Києва. 

Зміст копії наказу від 18 квітня 2023 року № 477-к про поновлення на роботі ОСОБА_1 свідчить про те, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року у справі № 761/23289/21, президентом ДП «НАЕК «Енергоатом» було наказано: скасувати накази ДП «НАЕК «Енергоатом» від 06 травня 2021 року № 573-к «Про звільнення ОСОБА_1 » та від 11 серпня 2021 року № 1035-к «Кадрові питання»; поновити ОСОБА_1 на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року з підпорядкуванням директору з міжнародного співробітництва; бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць в розмірі 47 075,92 грн; директору ВП «Управління системами ДП «НАЕК «Енергоатом» ОСОБА_3 визначити робоче місце ОСОБА_1 ; директору з міжнародного співробітництва ОСОБА_2 визначити відповідальну особу, яка забезпечить здійснення контролю за дотриманням трудової дисципліни, в тому числі робочого часу ОСОБА_1 . 

Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 року № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»» правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків ДП «НАЕК «Енергоатом» є АТ «НАЕК «Енергоатом».

Правове обґрунтування 

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акта органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. 

Згідно з частинами першою-третьою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 (провадження № 14-607цс19) викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження закінчується на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» також у випадку, якщо рішення суду було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України). 

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

Відмовляючи у задоволені скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що рішення Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/23289/21 було виконано в повному обсязі згідно з виконавчим документом, під час вчинення дій та винесення постанови, які оскаржуються, головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчук К. П. діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» та в межах своїх повноважень, зокрема правомірно закінчив виконавче провадження з винесенням відповідної постанови, а тому з боку головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. порушення права чи свободи заявника не було.

Посилання у касаційній скарзі на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу на те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» не поновив заявника на рівнозначній посаді в дирекції, де він раніше працював, а саме посаді заступника директора з міжнародних переговорів Дирекції міжнародного співробітництва, яка була вакантною на дату поновлення, є безпідставними, оскільки зміст наявної у матеріалах справи копії наказу ДП «НАЕК «Енергоатом» від 18 квітня 2023 року № 477-к свідчить про те, що на виконання рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2023 року у справі № 761/23289/21, заявника ОСОБА_1 було поновлено на роботі в ДП «НАЕК «Енергоатом» на посаді директора департаменту міжнародних програм та проектів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва з 12 серпня 2021 року з підпорядкуванням директору з міжнародного співробітництва (т.1 а. с. 48).

Доводи касаційної скарги про те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» формально видало наказ про поновлення заявника на посаді директора департаменту міжнародних відносин програм та проєктів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, оскільки не внесло у свій штатний розпис цієї посади, Верховний Суд відхиляє, оскільки у розумінні частини другої статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» належним виконанням рішення про поновлення на роботі є видання власником (роботодавцем) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків, натомість обов`язку роботодавця одночасно з виданням такого наказу про поновлення вносити зміни і до його штатного розпису чинне законодавство не містить.

Посилання у касаційній скарзі на те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» фактично не допустило заявника до виконання обов`язків за посадою директора департаменту міжнародних відносин програм та проєктів технічної допомоги Дирекції з міжнародного співробітництва, які мали місце до звільнення; не провело заявнику вступний та первинний інструктаж на робочому місці; не забезпечило заявника необхідними для роботи засобами; не надало доступ заявнику до корпоративних мереж, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема, відхиляючи такі доводи заявника, як безпідставні, апеляційний суд правильно виходив із того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про відсутність фактичного допуску заявника (стягувача) до роботи у ДП «НАЕК «Енергоатом», а перевірка обставин щодо обсягу повноважень (інструктування, забезпечення інформаційними та матеріальними ресурсами для роботи) не входить до обов`язків державного виконавця за Законом України «Про виконавче провадження», а тому вказане не свідчить про порушення норм чинного законодавства з боку державного виконавця.

Натомість Верховний Суд в силу положень частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованого відхилення клопотання заявника про витребування доказів Верховний Суд відхиляє.

Із матеріалів справи відомо, що 07 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про витребування доказів, в якому з посиланням на статті 76, 77, 81, 83, 84 ЦПК України просив суд витребувати у ДП «НАЕК «Енергоатом» докази, а саме: 

- наказ по компанії про проведення позачергової перевірки знань ОСОБА_1 із встановленням обсягу (напряму перевірки), строків і персоналу, що підлягає перевірці відповідно до пункту 4.12.12.2 Положення про організацію роботи персоналу ДП «НАЕК «Енергоатом» ПЛ-К.0.07.005-23 (далі - Положення) зі змінами та доповненнями;

- документи, які підтверджують проходження ОСОБА_1 (при перерві в роботі більше шести місяців) відповідно до пункту 4.12.12.3 Положення, додаткового навчання (професійну підготовку) за індивідуальною програмою, складеною на підставі результатів вхідного контролю і типової програми, якщо така передбачена, до перевірки знань позивача;
- службову записку Директора з міжнародного співробітництва, якому безпосередньо підпорядковувався позивач, про проведення перевірки знань ОСОБА_1 з ознайомленням останнього під підпис про дату проведення перевірки;

- документи, які підтверджують, що позивач був допущений до самостійної роботи і виконував робочі функції за посадою на об`єктах критичної інфраструктури в період з 20 квітня до 13 грудня 2023 року;

- копії наказів про щомісячне преміювання працівників Директорії ДП «НАЕК «Енергоатом» відповідно до Колдоговору 2023-2024 року за період з квітня до грудня 2023 року (т. 1 а. с. 202-203).

Ухвалою (протокольною) Шевченківського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року у задоволенні цього клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів відмовлено з підстав того, що вони не стосуються предмета доказування у цій справі за скаргою на дії головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Савчука К. П. (т. 1 а. с. 234в, 234г).

Зважаючи на встановлені у цій справи обставини, зміст та вимоги наведеного клопотання, Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів. Посилання заявника у касаційній скарзі на пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України не знайшли свого підтвердження.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19, від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/19, від 06 грудня 2018 року у справі № 465/4679/16, від 26 лютого 2020 року у справі № 702/725/17, від 08 грудня 2021 року у справі 465/6661/16, від 20 жовтня 2021 року у справі № 727/2765/20, від 08 вересня 2021 року у справі № 721/910/19, від 27 липня 2022 року у справі 234/4623/20, від 13 лютого 2019 року у справі № 756/6746/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 808/2741/16, від 23 червня 2022 року у справі № 761/43507/19-ц, від 27 січня 2023 року у справі № 947/25509/21, від 24 квітня 2023 року у справі № 709/118/21, від 16 листопада 2022 року у справі № 709/1465/19 та інших, є необґрунтованими, оскільки оскаржувані судові рішення таким висновкам не суперечать, і встановлені судами у цих справах фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є іншими ніж у справі, яка переглядається. У цій справі суди виходили з конкретних обставин справи з урахуванням наданих сторонами доказів. 

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належної оцінки всім доводам та аргументам заявника, Верховний Суд також відхиляє, оскільки, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Інші наведені у касаційній скарзі доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки обставин справи і доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. 

Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Ponomaryov v. Ukraine», заява № 3236/03; від 24 липня 2003 року у справі «Ryabykh v. Russian Federation», заява № 59498/00; від 21 вересня 2006 року у справі «Nelyubin v. Russia», заява № 14502/04).

Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають критерію обґрунтованості судового рішення. 

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених частиною першою статті 410 ЦПК України.

Щодо клопотання заявника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду

У касаційній скарзі заявник виклав клопотання про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтував необхідністю забезпечення та узгодження судової практики, правильного застосування та тлумачення судами норми статті 65 Закону України «Про виконавче провадження» та усунення прогалини у цьому питанні.

Колегія суддів Верховного Суду не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи (частина перша статті 404 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої, четвертої, п`ятої статті 403 ЦПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Великої Палати.
Суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 30 жовтня 2018 року у справі № 757/172/16 зазначила, що виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовної практики та забезпечення розвитку права.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання заявника про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, оскільки зі змісту заявлених вимог скарги, встановлених у цій справі обставин та досліджених доказів, випливає, що суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували до спірних правовідносин норми статті 65 Закону України «Про виконавче провадження», наведені у клопотанні аргументи не свідчать про наявність виключної правової проблеми і необхідність забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовної практики, а підстав для відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду, немає.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі, із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд до Великої Палати Верховного Суду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2025 року залишити без змін. 

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	Д. Д. Луспеник   	
Судді:	І. Ю. Гулейков   	
	Г. В. Коломієць   	
	Р. А. Лідовець   	
	Ю. В. Черняк