Справа № 752/10331/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року          с-ще Овідіополь 
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі: 
головуючого судді Спічака Вадима Олексійовича, 
за участю: 
секретаря судового засідання Лизогубенко Владлени Олександрівни 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ: 36789421, Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс», місцезнаходження: м. Харків, пров. Науки, буд. 58, офіс. 405, код ЄДРПОУ: 44544575, про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору факторингу,- 

ВСТАНОВИВ: 

Стислий виклад позиції позивача. 
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить суд визнати недійсним Договір факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024, укладений між ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині, що стосується відступлення від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 N ML-501/253/2006, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (№ 199 додатку №1 до договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024). 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.12.2006 ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» (ПАТ «ОТП Банк»), та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № М-501/253/2006, згідно з умовами якого ЗАТ «ОТП Банк» надав позивачу кредит в розмірі 61000,00 дол. США для купівлі нерухомого майна під 5,99% річних строком до 06.12.2026 для придбання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , садове об`єднання громадян «Ювілейний» Овідіопольский район, Одеська область. Тобто кредитні кошти було надано на споживчі цілі (придбання житла для проживання), що також підтверджує його п. 4.1.4 (за нецільове використання кредиту позивальник ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити штраф) та застереження до цього пункту (у випадку використання кредиту на споживчі цілі штраф за п. 4.1.4 не застосується). 
У квітні 2025 під час ознайомлення із матеріалами цивільної справи № 521/1106/15-ц ОСОБА_1 стало відомо, що в рамках цієї справи подано клопотання ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», згідно якого відповідач просить залучити ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» до участі у цивільній справі № 521/1106/15-ц за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором №№ ML-501/253/2006 від 06.12.2006 року в якості правонаступника «ОТП Факторинг Україна» у зв`язку з заміною кредитора в зобов`язанні, з тих підстав, що ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» придбало право вимоги за підписаним між ОСОБА_1 і ЗАТ «ОТП Банк» Кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06.12.2006 року згідно Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024, Тов «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» на сьогоднішній день є кредитором за Кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06.12.2006 року. 
Зі змісту зазначеного договору факторингу, акту прийому передачі реєстру боржників від 26.07.2024, витягу з додатку № 1 до договору факторингу (№ 199) вбачається, що: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006 в розмірі загальної суми боргу за цим кредитним договором в розмірі 58 995, 65 доларів США, загальна сума боргу (тіло кредиту та проценти) в розмірі 61 450, 38 доларів США. 
Відтак цей договір факторингу стосується прав та інтересів ОСОБА_1 , тому що: за цим договором передано права вимоги за кредитним договором до позивача від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», останній на підставі цього договору нарахував вимоги про стягнення грошових коштів в розмірі, який перевищує суми кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від ПАТ «ОТП Банк». Водночас договору факторингу в частині, що стосується відступлення від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_3 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006 суперечить вимогам закону. 
Право вимоги до ОСОБА_1 існувало у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» згідно договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012, згідно якого ПАТ «ОТП Банк» передав ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права вимоги до боржників ПАТ «ОТП Банк», в тому числі, права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006. Цей договір купівлі-продажу кредитного портфеля укладено відповідно до ст.ст. 1077-1079, 1082, 1084 ЦK України, тобто він є договором факторингу, про що також свідчить також його зміст, зокрема, п.3.1: щодо продажу прав на кредитні договори згідно додатку № 1, п. 3.3 стосовно переходу прав вимог про сплату основного боргу, процентів, штрафних санкцій, право нараховувати проценти на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності, додаток № 1, за яким передана за кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06.12.2006 загальна сума боргу є 58995,65 дол. США, нараховані відсотки- 2454,73 дол. США, що продані за 127 186 гривень. Договором купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012 не передбачено право ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі без письмової згоди ПАТ «ОТП Банк». 
Позивач зазначає, що водночас в договорі факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 взагалі не згадується про договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012 та про відповідну письмову згоду ПАТ «ОТП Банк». В силу ст. 1083 ч.1 ЦК України наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відтак Договір факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 є недійсним в частині, що стосується відступлення від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (№№ 199 додатку №1 до договору факторингу № 07/2024/1-PA від 26.07.2024), оскільки він здійснений без дозволу на це, як передбачено ст. 1083 ч.1 ЦК України. 
Також позивач зазначає, що ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» не видавались ліцензії на право здійснення операцій з іноземною валютою як засобом платежу. Відповідно до п.п. 11 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», факторинг належить до фінансових послуг. Згідно з п.1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Оскільки ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» не видавались ліцензії на право здійснення операцій з іноземною валютою як засобом платежу, то ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» не могло набути право вимоги за валютним кредитним договором, що унеможливлювало для нього використовувати іноземну валюту як засіб платежу при виконанні ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором. Відтак договір купівлі-продажу кредитного портфеля укладений відповідачами з порушенням ч.3 ст. 512 ЦК України щодо суб`єктного складу сторін оспорюваного правочину. 
Стислий виклад позиції відповідача 
Представник відповідача ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» надав письмові пояснення, у яких зазначив, що обставини щодо законності переходу права вимоги від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а в подальшому — до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», вже були предметом судового дослідження та отримали остаточну правову оцінку у судовому рішенні, що набрало законної сили. Зокрема, Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23.01.2025 у справі № 521/19572/24 (провадження № 6/521/60/25) було задоволено заяву ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» про заміну сторони (стягувача) у виконавчому провадженні № 63957361 (Склад сторін: У справі № 521/19572/24 брали участь ті самі особи: ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» (як заявник) та ОСОБА_1 (як боржник/ позивач у даній справі). 
Під час розгляду справи № 521/19572/24 суд здійснив повну перевірку підстав правонаступництва, судом було досліджено: Договір купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а також наступні договори відступлення, на підставі яких ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора. 
Задовольняючи заяву про заміну сторони, суд дійшов висновку про законність та дійсність ланцюга договорів відступлення права вимоги, оскільки процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального, суд вже констатував факт переходу матеріального права вимоги до Відповідача. 
Відповідач зазначає, що легітимність права вимоги ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» за кредитним договором № ML-501/253/2006 є встановленим фактом, що не потребує додаткового доказування, а вимоги Позивача про визнання договору недійсним прямо суперечать встановленим судом обставинам. 
Крім того, Відповідач вважає доводи Позивача щодо незаконності відступлення права вимоги без його згоди, неспроможними з огляду на те, що пряме договірне право на відступлення передбачено п. 6.4. Договору). Відповідно до п. 6.4. Договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27.06.2012, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» (Продавець) та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (Покупець), сторони погодили, що: «Покупець має право в будь-який час після підписання цього Договору відступати/передавати права вимоги за Кредитними договорами (повністю або частково) будь-якій третій особі (новому кредитору) без отримання на це додаткової згоди Продавця або Боржників», отже на етапі первинного відступлення кредитного портфеля була зафіксована воля сторін щодо можливості подальшого вільного обігу прав вимоги. ТОВ «ОТП Факторинг Україна», реалізуючи свої повноваження як власника активу, правомірно відступило це право Відповідачу — ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС». 
Відповідач зазначив, що Чинне законодавство України не містить заборони на відступлення права вимоги за кредитними договорами на користь фінансових установ. Кредитний договір № ML-501/253/2006 від 06.12.2006 року не містить положень, які б забороняли банку чи його правонаступникам відступати право вимоги третім особам або встановлювали б обов`язковість отримання письмової згоди боржника на таке відступлення. 
Також відповідач зазначив, що позивач ОСОБА_1 вже звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу кредитного портфеля (від ПАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна»), обґрунтовуючи його аналогічними підставами, що і дану позовну заяву, а саме відсутністю валютної ліцензії у фактора. За результатами розгляду справи № 521/13919/21 судами було встановлено: Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2022, залишеним без змін Постановою Одеського апеляційного суду від 23.03.2023 та Постановою Верховного Суду від 12.09.2023, у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено повністю, суди дійшли висновку, що для відступлення права вимоги за кредитним договором, де номіналом є іноземна валюта, фактор (небанківська установа) не зобов`язаний мати валютну ліцензію. Наявність статусу фінансової установи у ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» є достатньою для набуття права вимоги за кредитним договором, незалежно від валюти зобов`язання. 
Також відповідач зазначив, що Позивач, оскаржуючи договір факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року, не зазначає, яким саме чином цей правочин вплинув на його суб`єктивні права та обов`язки, оскільки позивач не є стороною договору відступлення, умови кредиту не змінилися, а тому позивач не має законного інтересу у визнанні договору відступлення недійсним. 
На підставі вищевикладеного, відповідач просив У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» про визнання договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року недійсним, в частині відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006 — відмовити у повному обсязі. 
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 19 червня 2025 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. 
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 26 листопада 2025 року було закрите підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. 
Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, належним чином були повідомлені про час та дату судового засідання, представником позивача була подана до суду заява про розгляд справи за відсутності та задоволення позовних вимог. 
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 
Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. 
Фактичні обставини, встановлені судом 
Судом встановлено, що 06 грудня 2006 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-501/253/2006, згідно з умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі – 61 000 доларів США. 
В забезпечення належного виконання зобов`язань позичальника за вказаним кредитним договором 06 грудня 2006 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-501/253/2006. 
27 червня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк», як продавцем, та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як покупцем, укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, за яким у порядку та на умовах, визначених цим договором, продавець продає (переуступає) покупцю права на кредитний портфель (перелік яких міститься у Додатку 1 до цього Договору), а покупець приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь продавця винагороду (пункт 3.1 Договору купівлі-продажу кредитного портфелю). 
Статтею 4 договору його сторони визначили, що на підтвердження факту передачі кредитного портфелю в момент укладення цього договору продавець зобов`язується передати покупцю кредитні документи. Передача кредитного портфелю (з усіма кредитними документами) покупцю підтверджується підписанням відповідного акту передачі документів сторонами цього договору. 
27 червня 2012 року відповідачі підписали акт приймання-передачі кредитного портфелю, за яким ПАТ «ОТП Банк», як продавець, передав, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як покупець, прийняв кредитний портфель. 
Згідно з витягом з додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 27 червня 2012 року за даним договором, в тому числі, було відступлено (передано) право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06 грудня 2006 року. 
ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання договору купівлі-продажу кредитного портфеля в частині передачі заборгованості ОСОБА_1 недійсним, просив визнати недійсним додаток № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфеля від 27 червня 2012 року, укладеного між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в частині, що стосується відступлення права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06 грудня 2006 року. 
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 23 березня 2023 року апеляційну скаргу адвоката Ореза В. П., діючого від імені ОСОБА_1 , залишено без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року – без змін. 
Постановою від 12.09.2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Орез Валентин Павлович, залишено без задоволення, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 травня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 23 березня 2023 року залишити без змін. 
Рішення мотивовані тим, що наявність ліцензії є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, при цьому право вимоги за кредитним договором, яке перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором купівлі-продажу кредитного портфеля, не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії. 
Згідно Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС», ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» придбало право вимоги за підписаним між ОСОБА_1 і ЗАТ «ОТП Банк» Кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06.12.2006. 
Зі змісту зазначеного договору факторингу, акту прийому передачі реєстру боржників від 26.07.2024, витягу з додатку № 1 до договору факторингу (№ 199) вбачається, що: ТОВ «ОТП Факторинг Україна» передав ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006 в розмірі загальної суми боргу за цим кредитним договором в розмірі 58 995, 65 доларів США, загальна сума боргу (тіло кредиту та проценти) в розмірі 61 450, 38 доларів США. 
Відповідно до п. 6.4 Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року передбачено, що Покупець має право здійснювати наступний продаж (передачу) майнових прав (прав грошової вимоги), придбаних за цим договором, будь-яким третім особам без попереднього погодження з продавцем. 
Наразі ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» є кредитором за Кредитним договором № ML-501/253/2006 від 06.12.2006 року. 
Норми права, які застосував суд та висновки суду 
Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512, статті 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги). 
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг – це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів. 
У статті 350 Господарського кодексу України (далі – ГК України) факторинг визначений як передання чи зобов`язання банку передати грошові кошти за плату в розпорядження іншої сторони, яка відступає або зобов`язується відступити банку своє право грошової вимоги до третьої сторони. 
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. 
Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі, права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі, шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення. 
Отже, положеннями статей 512, 1077 ЦК України проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу. 
З аналізу статей 512–518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цесії може бути будь-яка фізична або юридична особа. 
Разом з тим із частини першої статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором. 
У статті 350 ГК України зазначено, що фактором може бути лише банк, водночас у пункті 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. 
У частинах першій, другій статті 7 цього ж Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. 
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій. 
Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ. 
Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України). 
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга – це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, – і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. 
За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» факторинг є фінансовою послугою. 
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. 
При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. 
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. 
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України). 
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. 
Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 
Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, то вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18). 
При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі № 638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20) зазначила про відсутність підстав для відступу від вказаних вище правових висновків Великої Палати Верховного Суду. 
Установивши, що Товариство з обмеженою відповідальністю «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» є юридичною особою, на момент укладення Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року, мало статус фінансової установи за законодавством України, було внесене до Державного реєстру фінансових установ України і вказані обставини не були спростовані позивачем під час розгляду справи, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року, в частині передачі заборгованості ОСОБА_1 . 
Суд зауважує, що під час укладення оспорюваного позивачем договору вимоги щодо суб`єктного складу, обумовленого цивільним законодавством для такої категорії договорів, сторонами не порушені. 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 200/12578/18 (провадження № 61-14728св21) з аналогічним предметом позову. 
При цьому суд приймає до до уваги викладену у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 755/12702/16-ц (провадження № 61-28925св18) правову позицію Верховного Суду про те, що відсутність у юридичної особи ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями не може бути підставою для задоволення вимог щодо визнання договору факторингу частково недійсним, адже ліцензія є необхідною при укладенні кредитного валютного договору, проте право вимоги за кредитним договором , яке переходить до юридичної особи за договором факторингу не є валютною операцією, яка потребує наявності генеральної або індивідуальної ліцензії. 
Крім того, суд відхиляє твердження позивача, що Договір факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 є недійсним в частині, що стосується відступлення від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «РЕАЛАЙНС ФІНАНС» права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 06.12.2006 № ML-501/253/2006, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 (№№ 199 додатку №1 до договору факторингу № 07/2024/1-PA від 26.07.2024), оскільки він здійснений без дозволу на це, як передбачено ст. 1083 ч.1 ЦК України, оскільки відповідно до п. 6.4. Договору факторингу № 07/2024/1-РА від 26.07.2024 року передбачено, що Покупець має право здійснювати наступний продаж (передачу) майнових прав (прав грошової вимоги), придбаних за цим договором, будь-яким третім особам без попереднього погодження з продавцем. 
Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс», про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору факторингу. 
Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові вітрати не підлягають поверненню чи компенсації. 

Керуючись ст.ст. 10-13,258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд,- 

УХВАЛИВ: 

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д, код ЄДРПОУ: 36789421, Товариства з обмеженою відповідальністю «Реалайнс Фінанс», місцезнаходження: м. Харків, пров. Науки, буд. 58, офіс. 405, код ЄДРПОУ: 44544575, про захист прав споживачів шляхом визнання частково недійсним договору факторингу,- відмовити. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2026 року. 

Суддя            Спічак В.О.