РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

20 березня 2026 року 	м. Рівне	№460/51/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 	
 	про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення від 19.12.2025 №172050007994 про відмову у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зобов`язання з 11.12.2025 призначити даний вид пенсії.
Позов обґрунтовано протиправністю рішення відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.
Ухвалою суду від 05.01.2026 позовна заява залишалася без руху, позивачу встановлювався строк для усунення недоліків позовної заяви.
У встановлений строк позивач усунув недоліки позовної заяви, а тому вона вважається поданою у день її первинного подання до суду.
Ухвалою суду від 19.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за цим позовом та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач не скористався своїм правом щодо подання відзиву на позовну заяву, заяв/клопотань суду не направлено, а відтак враховуючи положення частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справу за наявними матеріалами у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Позивач має статус особи, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що підтверджується довідкою від 20.07.2023 №107, виданою Рівненською обласною державною адміністрацією.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.11.2025 у справі №556/2376/25, яке набрало законної сили 09.12.2025, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації в с.Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в період з 26.01.1991 по 09.10.1998.
Довідкою від 22.12.2025 №1940, виданою Рафалівською селищною радою підтверджено, що позивач дійсно з 12.07.2023 по даний час зареєстрований і проживає в АДРЕСА_1 , що є радіаційно-забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106.
Довідкою від 22.12.2025 №1941, виданою Рафалівською селищною радою підтверджено, позивач дійсно з 07.05.1970 по 26.01.1991 був зареєстрований і проживав в селі Великий Жолудськ Вараського (Володимирецького) р-ну Рівненської області, що є радіаційно-забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно постанови КМ УРСР від 23.07.1991 №106.
11.12.2025 позивач звернувся до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
19.12.2025 відповідачем прийнято рішення №172050007994, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Згідно із зазначеним рішенням:
- Страховий стаж складає 36 років 9 місяців 17 днів.
- До періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення не враховано: військова служба (місце проходження не визначено), період проживання згідно довідки від 15.05.2025 №1003, №1004, видані Рафалівською селищною радою Вараського району Рівненської області та витягу з реєстру територіальної громади від 16.04.2025 №2025/004974434 про місце проживання з 06.02.1991 по 09.10.1988, з 16.10.1998 по 12.07.2023 – м.Вараш Вараського району Рівненської області, з 12.07.2023 по даний час в с.Мостище Вараського району Рівненської області, оскільки згідно трудової книжки від 06.02.1991 НОМЕР_1 працює на Рівненській АЕС з 06.02.1991 по теперішній час.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року не менше 32 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.5 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).
При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 3 років, вік виходу на пенсію зменшується на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993.
При цьому, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов: 1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії до 01.01.1993; 2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку на 2 роки проживання, роботи.
Водночас застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01 січня 1993 року щонайменше 3 роки.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 05.11.2025 у справі №556/2376/25, яке набрало законної сили 09.12.2025, встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без реєстрації в с.Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області в період з 26.01.1991 по 09.10.1998.
У цьому рішенні вказано, що з довідки від 15.05.2025 №1003, виданою виконкомом Рафалівської селищної ради Рівненської області, на підставі даних погосподарської книги №3 за 1986-1990, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 07.05.1970 по 26.01.1991 був зареєстрований і проживав в с.Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що є радіаційно-забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991.
Відповідний період проживання у зазначеному населеному пункті підтверджено також довідкою від 22.12.2025 №1941, виданою Рафалівською селищною радою.
В свою чергу, судом встановлено, що згідно військового квитка НОМЕР_2 та записів трудової книжки НОМЕР_1 позивач з 25.05.1988 по 15.06.1990 проходив військову службу, з 06.02.1991 по даний час працює в Рівненській АЕС (яке перейменовано в Державне підприємство НАЕК «ЕНЕРГОАТОМ», філія «Відокремлений підрозділ «Рівненська атомна електрична станція» акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»).
З наданих позивачем до заяви про призначення пенсії документів неможливо встановити відомості про місце розташування військової частини, де проходив військову строкову службу позивач.
Верховний Суд у постанові від 11.11.2024 у справі №460/19947/23 зазначив, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
У постановах від 19 вересня 2019 року у справі № 556/1172/17, від 11 березня 2024 року у справі № 500/2422/23, від 19 вересня 2024 року у справі № 460/23707/22, від 02 жовтня 2024 року у справі № 500/551/23 Верховний Суд зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 березня 2025 року у справі № 460/27065/23 вказав, що наявність у позивача посвідчення особи, яка постійно проживала на території зони гарантованого добровільного відселення (3 категорія) не є безумовною підставою, яка автоматично підтверджує право позивача на зменшення його пенсійного віку та призначення пенсії за пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII, позаяк положенням цієї норми чітко встановлені підстави за яких пенсійний вік зменшується, а пенсія призначається зі зменшенням пенсійного віку - а зокрема «якщо особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, мають право на зниження пенсійного віку - 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років».
Отже, період перебування особи (навчання, роботи, військової служби) на території, яка не віднесена до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, не може бути зарахований до періоду проживання (навчання та період роботи, військової служби) в зоні гарантованого добровільного відселення.
Щодо наявності підстав для врахування періодів проживання на підставі рішення суду у справі №556/2376/25, суд зауважує наступне.
Приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Згідно статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Статтею 319 ЦПК України визначено зміст рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення. Так, за частиною першою цієї статті, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012).
У межах розгляду цивільної справи №556/2376/25 встановлено наступне.
«З довідки від 15.05.2025 №1003, виданою виконкомом Рафалівської селищної ради Рівненської області, на підставі даних погосподарської книги №3 за 1986-1990, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно з 07.05.1970 по 26.01.1991 був зареєстрований і проживав в с.Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, що є радіаційно-забрудненою зоною гарантованого добровільного відселення згідно Постанови Кабінету Міністрів України №106 від 23.07.1991.
Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , 21.04.1991 було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в с. Великий Жолудськ, Володимирецького району Рівненської області.
Зі свідоцтв про народження дітей заявника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що вони народжені в с. Великий Жолудськ Володимирецького району Рівненської області.
В своїх письмових поясненнях ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вказали, що підтверджують факт проживання заявника ОСОБА_1 в с. Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району, в спірний період.
Отже з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що ОСОБА_1 , хоча і не був зареєстрований у с. Великий Жолудськ Володимирецького (нині Вараського) району в спірний період, однак фактично проживав в даному населеному пункті.
У статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.
Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце проживання особи з місцем реєстрації даної особи, а ототожнює його з місцем проживання особи, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.
Відповідно до ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Враховуючи викладене, на підставі досліджених судом належних та допустимих доказів - довідок, свідоцтв та письмових пояснень - встановлено, що заявник ОСОБА_1 постійно проживав без реєстрації в с. Великий Жолудськ в період з 26.01.1991 року по 09.10.1998 року, вказаний факт ніким не оспорюється і не може бути встановлений в позасудовому порядку. Встановлення даного факту породжує юридичні наслідки для заявниці, оскільки надає право для оформлення соціальних компенсацій та пільг, встановлених законодавством для осіб, що постраждали від аварії на ЧАЕС та постійно проживали в зоні радіаційного забруднення».
У сукупності вищенаведеного, матеріалами справи підтверджено, що період проживання позивача на території зони гарантованого добровільного відселення з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 (з 26.04.1986 по 25.05.1988, з 15.06.1990 по 26.01.1991, з 27.01.1991 по 01.01.1993) становить 4 роки 7 місяців 18 днів, тобто понад 3 роки.
Оскільки, станом на 01.01.1993 позивач прожив на території зони гарантованого добровільного відселення більше 3 років, його пенсійний вік відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підлягає зниженню з розрахунку: 3 роки початкова величина та додатково 1 рік за 2 роки проживання, тобто максимально на 6 років.
Відтак, суд вважає, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії зі зменшенням пенсійного віку згідно ст.55 Закону №796-ХІІ.
Обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є досягнення особою відповідного віку.
Відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, а саме пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 60 років.
З урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, достатній вік позивача для призначення пенсії має становити 54 роки (60-6).
Враховуючи дату народження позивача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та дату звернення до органу Пенсійного фонду за призначенням пенсії (11.12.2025) його вік становив 55 років 7 місяців 5 днів.
Тому, умова щодо досягнення необхідного віку є дотриманою.
Крім того, обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах за статтею 55 Закону №796-ХІІ є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року, з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років, з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років, з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років, починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Судом встановлено, що 54 річного віку позивач досяг у 2024 році (07.05.2024).
Таким чином, необхідний страховий стаж, зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку (31-6) для призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII становить 25 років.
Відповідач у рішенні про відмову у призначенні пенсії вказав, що страховий стаж позивача складає 36 років 9 місяців 17 днів.
Таким чином, з урахуванням зменшення пенсійного віку на 6 років, у позивача наявний необхідний страховий стаж, а тому вказана умова також є дотриманою, що не є спірним при розгляді даної справи.
Враховуючи зазначені положення законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особа, яка станом на 01.01.1993 прожила на території зони гарантованого добровільного відселення не менше 3 років, а також прожила достатню кількість років в цій зоні для зменшення пенсійного віку на 6 років максимально.
Беручи до уваги встановлене судом право позивача на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII та вимоги ст.45 Закону №1058-IV, така пенсія повинна бути призначена позивачу на підставі поданої заяви, а саме: з 11.12.2025.
Разом з тим, для відновлення порушених прав та інтересів позивача належним способом захисту, з урахуванням положень ст.5, 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також дискреційних повноважень відповідача, буде визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку від 19.12.2025 №172050007994 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11.12.2025.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах. Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 19.12.2025 №172050007994 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 11 грудня 2025 року.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (вул. Набережна Перемоги, буд. 26,м. Дніпро,Дніпропетровська обл.,49094. ЄДРПОУ/РНОКПП 21910427) 

Повний текст рішення складений 20.03.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО