Справа № 420/33976/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 року м. Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Токмілова Л.М., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в особі тво командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в особі тво командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , в якому позивач просить суд (з урахуванням уточнених позовних вимог):
- визнати протиправними дії т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_2 про надання письмової відмови від 16.09.2025 за вих. №15609/1 якою у задоволенні рапорту №3928 від 15.09.2025 курсанту 3 навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" було відмовлено;
- скасувати письмову відмову т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_2 від 16.09.2025 за вих. №15609/1 якою у задоволенні рапорту №3928 від 15.09.2025 про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану курсанту 3 навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було відмовлено;
- зобов`язати т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_2 повторно розглянути рапорт №3928 від 15.09.2025 курсанта 3 навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_1 про звільнення з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та прийняти рішення з урахуванням висновків суду.
Разом з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову.
Ухвалою суду від 09.10.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини, в особі тво командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.
Ухвалою суду від 10.10.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою суду від 21.10.2025 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Справу розглянуто з урахуванням перебування судді Токмілової Л.М. у відпустці.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що незважаючи на наявність у нього довідки багатодітного батька, ОСОБА_1 було затримано працівниками ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено до НОМЕР_4 навчального центру. Надалі, позивача було спрямовано до військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з цим, 15.09.2025 позивач подав рапорт №3928 від 15.09.2025 про звільнення з військової частини на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Однак, 16.09.2025 позивачу було видано письмову відмову у задоволенні вищевказаного рапорту у зв`язку з тим, що у наданих військовослужбовцем ОСОБА_1 документах було відсутнє рішення суду про всиновлення дітей дружини ОСОБА_2 від першого шлюбу. Позивач зазначає, що ОСОБА_2 знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, а відтак багатодітна сім`я складається з 5 неповнолітніх дітей, які знаходяться на утриманні ОСОБА_1 .
31.10.2025 до Одеського окружного адміністративного суду надійшов відзив, в якому відповідач не погоджується з викладеними у позовній заяві підставами та зазначає, що відповідно до абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII, військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Згідно з підпунктом 13 пункту 5 додатка 19 «Перелік документів, що подаються з Поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби» до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170, документами, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану) є: копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи; один з документів: копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину; довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видана органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством. Згідно з долученими документами до рапорту ОСОБА_3 , зокрема: у свідоцтві про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; у свідоцтві про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; у свідоцтві про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - вказаний інший батько ОСОБА_7 , у зв`язку з чим ОСОБА_1 є вітчимом, а не біологічним батьком вказаних дітей. Відповідач зазначає, що перебуваючи у шлюбі ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , має право на участь у їх вихованні. При цьому обов`язок щодо їх утримання як вітчима виникає за умови, якщо в останніх не має матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання. Документів, які б підтверджували відсутність діда, баби, повнолітніх братів та сестер, як і поважних причин, через які вказані члени сім`ї та матір дітей не можуть утримувати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , до рапорту надано не було. Відповідач також зауважує, що наявність посвідчення батьків багатодітної сім`ї серії НОМЕР_5 лише підтверджує наявність у його пред`явника право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей, однак не є належним доказом наявності у позивача безпосереднього обов`язку, визначеного Сімейним кодексом України, в утриманні своїх падчерок. 
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.
ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у Військовій частині НОМЕР_1 .
Позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_6 .
Позивач у шлюбі з ОСОБА_2 мають двоє дітей , а саме:
- ОСОБА_8 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 );
- ОСОБА_9 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 ).
Батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_6 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 ), ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 ) та ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_11 ) є ОСОБА_7 , який згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
ОСОБА_2 відповідно до довідки №0703/2-2025 від 03.07.2025 з 19.08.2024 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Згідно довідки №1500-0220-8/147595 від 02.09.2025, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, ОСОБА_2 станом на 02.09.2025 на обліку в Пенсійному фонді України не перебуває, пенсію по втраті годувальника на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 – не отримує.
15.09.2025 позивач звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 iз рапортом, в якому просив звільнити його з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок i військову службу», а саме: у зв`язку з перебуванням на його утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Військова частина НОМЕР_1 за результатами розгляду рапорту позивача надала відповідь від 16.09.2025 №15609/1, в якій зазначено, що з наданих до рапорту документів, Військова частина НОМЕР_1 , не може встановити обов`язок ОСОБА_1 утримувати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відсутні правові підстави для звільнення з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-ХІІ у зв`язку з сімейними обставинами, а саме: військовослужбовці, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Позивач вважає такі дії протиправними, відтак звернувся із вказаним позовом до суду.
Вирішуючи даний публічно-правовий спір, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 за № 64/2022 «Про введення воєнного стану» у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому воєнний стан було продовжено. На час розгляду справи воєнний стан триває.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» оголошено загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України.
Відносини між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регулюються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII), в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частини 1, 2 статті 1 Закону 2232-XII).
Частинами 1 та 2 статті 2 Закону № 2232 визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Підстави звільнення з військової служби встановлені статтею 26 Закону № 2232 і залежать від виду військової служби.
Відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації під час дії воєнного стану звільняються з військової служби: г) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Згідно з абзацом 4 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону № 2232 військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану, зокрема, перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Таким чином, під час дії воєнного стану передбачено можливість звільнення військовослужбовців у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
При цьому, законодавець не ставить право військовослужбовця на звільнення з військової служби у залежність від того, чи рідні діти перебувають у нього на утриманні. Вирішальне у досліджуваній ситуації значення має саме факт перебування дітей, батьком яких він не є, на його утриманні.
Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України 10.04.2009 № 170 (далі - Інструкція № 170) звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції № 170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п. 5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом г пункту 1 частини четвертої, підпунктом ґ пункту 2 частини п`ятої, підпунктом г пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", подаються:
копія аркуша бесіди;
копія рапорту військовослужбовця;
копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років);
документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин, а саме:
- у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці (під час дії воєнного стану) подаються такі документи:
1) копія свідоцтва про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства (материнства) особи;
2) один з документів: (1) копія свідоцтва про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або (2) копія рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або (3) рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з одним з батьків, або (4) письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти, та участь другого з батьків у їх вихованні, або (5) рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину;
3) довідка про наявність (відсутність) заборгованості зі сплати аліментів, видану органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем у порядку, встановленому законодавством.
Отже, у підпункті 13 пункту 5 Додатку № 19 до Інструкції № 170 чітко визначений вичерпний перелік документів, які мають бути долучені до рапорта про звільнення з військової служби у разі перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.
Судом встановлено, що 17.02.2023 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 , актовий запис №132 від 17.02.2023).
У шлюбі мають спільних дітей – ОСОБА_8 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 ) та ОСОБА_9 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_8 ).
На час укладення шлюбу з позивачем, ОСОБА_2 , має трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_9 ), ОСОБА_5 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_10 ) та ОСОБА_4 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_11 ).
Батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є ОСОБА_7 , який згідно свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_12 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже, вирішуючи даний спір, суд досліджує спірні правовідносини крізь призму прав та обов`язків учасників цих правовідносин, а також балансу публічних та приватних інтересів, та з огляду на це, враховує, крім зазначених вище, також норми Сімейного кодексу України (далі - СК України).
Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з частиною 1 статті 260 СК України якщо мачуха, вітчим проживають однією сім`єю з малолітніми, неповнолітніми пасинком, падчеркою, вони мають право брати участь у їхньому вихованні.
Отже позивач, який не є батьком дітей своєї дружини, не несе обов`язку щодо їх утримання, позаяк такий обов`язок за ним законодавчо відсутній і утримання дітей він може здійснювати лише з власної волі. Якщо сімейне законодавство визначає безумовний обов`язок щодо утримання батьками своїх неповнолітніх дітей, то стосовно вітчима (мачухи) передбачені певні застереження.
Відповідно до статті 265 Сімейного кодексу України баба, дід зобов`язані утримувати своїх малолітніх, неповнолітніх внуків, якщо у них немає матері, батька або якщо батьки не можуть з поважних причин надавати їм належного утримання, за умови, що баба, дід можуть надавати матеріальну допомогу.
В силу положень частини 1 статті 268 СК України мачуха, вітчим зобов`язані утримувати малолітніх, неповнолітніх падчерку, пасинка, які з ними проживають, якщо у них немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання, за умови, що мачуха, вітчим можуть надавати матеріальну допомогу.
Суд зазначає, що перебуваючи у шлюбі з громадянкою ОСОБА_2 позивач має право на участь у вихованні цих дітей (за умови проживання однією сім`єю). При цьому обов`язок щодо їх утримання у позивача (як вітчима) виникає за умови, якщо в останніх немає матері, батька, діда, баби, повнолітніх братів та сестер або ці особи з поважних причин не можуть надавати їм належного утримання.
Висновки суду у даній справі узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладені в постанові від 14 грудня 2023 року у справі № 160/11228/23 щодо питання застосування підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у подібних правовідносинах.
Як вже зазначав суд, для підтвердження факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей та звільнення позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачу слід дотриматися вимог законодавства щодо надання всіх підтверджуючих документів, визначених в Інструкції № 170.
Проте, позивачем не долучено до рапорту рішення суду про встановлення факту перебування дітей на утриманні військовослужбовця відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України.
При цьому, довідка Красносільської сільської ради Одеського району, Одеської області № 267/23.3-13 від 03.10.2025 про склад сім`ї, довідки ТОВ "ПЛЕЙ-ТАЙМ" №1002/1-2025 від 02.10.2025 та №0703/2-2025 від 2025 про перебування ОСОБА_2 у відпустці по догляду за дитиною та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №1500-0220-8/147595 не є належними доказами перебування на утриманні позивача дітей його дружини, а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .
Крім того, позивачем не надано доказів того, що ці діти не мають діда, бабу, повнолітніх братів та сестер, здатних їх утримувати.
Отже, позивачем не доведено наявності передбачених статтею 268 Сімейного кодексу України умов, за яких на вітчима може покладатися обов`язок щодо утримання ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , що виключає правові підстави для визнання такого обов`язку у спірних правовідносинах.
Крім того, позивачем не доведено, а матеріали справи не містять і рішення суду про встановлення факту утримання позивачем трьох неповнолітніх дітей, яке могло б слугувати підставою для висновку про наявність у нього права на звільнення з військової служби.
Щодо посилання позивача на посвідчення багатодітної сім`ї серії НОМЕР_5 , виданого Управлінням соціального захисту населення в Приморському районі 24.02.2003 як доказу утримання ОСОБА_1 п`ятьох неповнолітніх дітей, то суд зазначає наступне.
Відповідно до статті1 Закону України «Про охорону дитинства», багатодітна сім`я - сім`я, в якій подружжя (чоловік та жінка) перебуває у зареєстрованому шлюбі, разом проживає та виховує трьох і більше дітей, у тому числі кожного з подружжя, або один батько (одна мати), який (яка) проживає разом з трьома і більше дітьми та самостійно їх виховує. До складу багатодітної сім`ї включаються також діти, які навчаються за денною або дуальною формою здобуття освіти у закладах загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, - до закінчення закладів освіти, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.
Тобто статус багатодітної сім`ї не наділяє позивача обов`язком на утримання двох дітей, біологічним батьком яких він не являється, а підтверджує лише проживання разом з ними та їх виховання, що не є тотожним утриманню.
З огляду на наявні матеріали цієї адміністративної справи, судом не встановлено підстав для поставлення висновку про доведеність факту перебування на утриманні позивача як військовослужбовця трьох і більше неповнолітніх дітей віком до 18 років.
Відтак, у відповідача були відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби під час дії воєнного стану на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, а тому відповідач правомірно відмовив позивачу у задоволенні його рапорту
Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За правилами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З урахуванням висновку суду про відмову у задоволенні позову, суд зазначає про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 12, 139, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в особі тво командира військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені статтею 255 КАС України.
Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені статтями 293, 295 КАС України.

Суддя Токмілова Л.М.

.