ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" лютого 2026 р. Справа№ 910/7997/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко А.І.
суддів: Мальченко А.О. 
Михальської Ю.Б. 

секретар судового засіданні: Романенко К.О.,
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 03.02.2026,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"
на рішення Господарського суду міста Києва
від 12.11.2025 (повний текст складено 17.11.2025)
у справі № 910/7997/25 (суддя Пукшин Л.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Придніпровський олійноекстракційний завод"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
про стягнення 32 024 837,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Придніпровський олійноекстракційний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 31 845 058, 24 грн, 17 195, 24 грн інфляційних втрат та 162 583, 52 грн - 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач належним чином не виконав обов`язки щодо повного та своєчасного розрахунку за спожиту протягом періоду з грудня 2023 по серпень 2024 року електричну енергію за договором №4228/07/23 від 14.12.2023.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та його мотиви 

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 31 845 058,24 грн, інфляційні втрати у розмірі 17 195,24 грн, 3% річних у розмірі 162 583,52 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 384 298, 04 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується неналежне виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо повної оплати вартості відпущеної електроенергії у спірний період (квітень-серпень 2024 року) за договором № №4228/07/23 від 14.12.2023 (з урахуванням внесених змін), строк оплати якої настав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги, письмових пояснень та узагальнення їх доводів 

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення прийняте з неповним дотриманням норм матеріального, зокрема, пункту 41 Порядку №641, статей 11, 509, 530 Цивільного кодексу України, стате й174, 193, Господарського кодексу України, частини 1 статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», статей 19, 92, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, та норм процесуального права - статей 2, 7, 13, 73, 74, 86, 202, 236 та параграф 2-4 Глави 6 ГПК України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що строк остаточного розрахунку за електричну електроенергію відповідного періоду, сторони у тому числі керуючись принципом свободи договору, визначили з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (затвердження вартості послуги НКРЕКП). Таким чином, спірні правовідносини між позивачем та відповідачем щодо остаточного розрахунку виникають не з моменту підписання між сторонами акту купівлі-продажу електроенергії, а саме з події - затвердження вартості послуги Регулятором.
Оскільки за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року вартість послуги затверджена постановами НКРЕКП, які прийняті після 26.01.2024, спірні правовідносини, серед іншого, регулюються Порядком №641 в редакції, яка діє з 26.01.2024.
За вказаних обставин, на думку апелянта, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи Гарантованого покупця щодо необхідності врахування суми коштів, отриманих Гарантованим покупцем від ОСП при визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу.
Оскільки відповідач недоотримує кошти від НЕК "Укренерго" в якості оплати послуги, на думку скаржника, зобов`язання Гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, який встановлений у п. 11.4. Порядку №461, за спірні розрахункові періоди не виникли. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу та заперечень проти пояснень відповідача

Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги, позивач подав відзив у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін, наголошуючи на тому, що заявлена до стягнення сума заборгованості за укладеним договором та підписаними актами купівлі-продажу електричної енергії, визначена виключно після настання строку виконання зобов`язання відповідачем, тобто після оприлюднення рішення Регулятора (постанов НКРЕКП), та охоплює наступні періоди: квітень 2024р., травень 2024р., червень 2024 р., серпень 2024р.Оскільки постанови НКРЕКП №193 та № 529 затверджені після 26.01.2024, то розрахунки за електричну енергію, відпущену у квітні - червні 2024 року, серпні 2024 року повинні здійснюватися Гарантованим покупцем в строки, встановлені п. 11.4 Порядку № 641 (в редакції, чинній з 26.01.2024).

Обставини справи встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції 

Як підтверджено матеріалами справи, 14.12.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Придніпровський олійноекстракційний завод» (продавець) та Державним підприємством «Гарантований Покупець» (гарантований покупець) було укладено договір №4228/07/23 (далі - договір), відповідно до умов якого продавець за «зеленим» тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за «зеленим» тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого Постановою НКРЕКП від 26.04.2019 року №641 (далі - Порядок), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженої Постановою НКРЕКП від 13.12.2019 року №2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).
Додатковою угодою №1566/07/24 від 26.01.2024 внесено зміни до договору, в якій сторони дійшли згоди глави 1-8 договору замінити главами 1-9 в новій редакції.
Так, умовами договору сторони погодили таке:
- продавець зобов`язався продавати, а гарантований покупець зобов`язався купувати електричну енергію в точках комерційного обліку електричної енергії, відпущену генеруючими одиницями продавця, включеними до балансуючої групи гарантованого покупця, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі, відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого Постановою НКРЕКП від 26.04.2019р. № 641 (далі - Порядок) (п.1.1.);
- за умовами п. 1.2. договору сторони визнали свої зобов`язання згідно з Законами України «Про ринок електричної енергії», «Про альтернативні джерела енергії», Порядком, Правилами ринку, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №307, Правилами ринку «на добу наперед» та внутрішньодобового ринку, затвердженими Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 308, договором про участь у балансуючій групі гарантованого покупця та керуються їх положеннями і положеннями чинного законодавства України при виконанні цього Договору.
- продавець здійснює продаж електричної енергії гарантованому покупцю за встановленим Регулятором для кожної генеруючої одиниці «зеленим» тарифом з урахуванням надбавки до нього, та іншими цінами, у випадках, передбачених Законом України «Про ринок електричної енергії» та Порядком, у національній валюті України (п. 2.3.);
- вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавця у розрахунковому місяці, визначається відповідно до Порядку (п. 2.4.);
- обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається на підставі даних комерційного обліку , наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до Порядку (п. 3.1.);
- розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця, з урахуванням ПДВ. Гарантований покупець та продавець при виникненні взаємної однорідної заборгованості мають право за взаємною згодою проводити зарахування зустрічних однорідних вимог, що оформлюється сторонами в установленому законодавством порядку (п. 3.2.);
- оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку (п. 3.3.);
- продавець має право вимагати від гарантованого покупця повну та своєчасну оплату товарної продукції відповідно до глави 3 цього договору (п. 4.1.);
- гарантований покупець зобов`язаний здійснювати купівлю та продаж електричної енергії в обсязі, визначеному відповідно до Порядку, своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за куплену у продавця електричну енергію (п. 4.4.);
- цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії «зеленого» тарифу ( п. 7.4.).
На виконання умов договору за період з грудня 2023 року по серпень 2024 року продавцем було передано відповідачу за договором електричну енергію на суму 280 895 963,57 грн, що підтверджується наступними актами купівлі-продажу електроенергії:
- від 31.12.2023 (за грудень 2023 року) на суму 3 111 346,06 грн;
- від 25.01.2024 (за січень 2024 року) на суму 36 429 470,71 грн;
- від 31.01.2024 (за січень 2024 року) на суму 10 389 111,88 грн;
- від 29.02.2024 (за лютий 2024 року) на суму 42 871 430,27 грн;
- від 31.03.2024 (за березень 2024 року) на суму 54 245 448,12 грн;
- від 30.04.2024 (за квітень 20234 року) на суму 48 852 369,02 грн;
- від 31.05.2024 (за травень 2024 року) на суму 59 908 312,24 грн;
- від 30.06.2024 (за червень 2024 року з урахуванням акту коригування від 18.12.2024) на суму 24 562 116,82 грн;
- від 31.08.2024 (за серпень 2024 року) на суму 526 358,45 грн.
Вказані акти підписані уповноваженими представниками сторін без жодних претензій та/або зауважень.
Водночас, позивач зазначає, що відповідачем не вчасно та не у повному обсязі здійснено оплату за електричну енергію. У зв`язку з чим, враховуючи приписи абзацу 1 п. 11.4. Порядку, яким визначено, що гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, у відповідача утворився борг за відпущену електричну енергію за якими настали строки оплати та станом на дату складання цього позову становить 31 845 058,24 грн, а саме:
- за квітень 2024 на суму 702 078,86 грн;
- за травень 2024 на суму 23 372 217,24 грн;
- за червень 2024 на суму 7 765 073,99 грн;
- за серпень 2024 на суму 5 688,15 грн.
З метою досудового врегулювання спору, позивач 25.09.2024 направив на адресу відповідача лист-вимогу № 405-18 про необхідність погашення наявної заборгованості, а також акт звірки розрахунків між сторонами за договором.
У відповіді на вказану вимогу (№41/5481 від 11.10.2024) відповідач вказав, посилаючись на п.11.4 Порядку, що станом на дату написання листа, починаючи з січня 2024 року, відсутнє рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості Послуги, наданої гарантованим покупцем, тому термін виконання зобов`язань з погашення заборгованості за куповану у виробників за «зеленим» тарифом електричну енергію за зазначений в листі-вимозі період не настав. Крім того, зазначив, що наявна заборгованість перед виробниками за «зеленим» тарифом є наслідком недотримання НЕК «Укренерго» умов фінансових зобов`язань, порушення термінів здійснення авансових платежів та остаточного розрахунку за Послугу, які передбачені у Порядку, однак станом на дату подання позовної заяви частково погасив заборгованість.
Оскільки заборгованість не була погашена, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 31 845 058,24 грн, 17 195, 24 грн - інфляційних втрат та 162 583, 52 грн - 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Імперативними приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, заслухавши пояснення представників сторін, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.
Відповідно до ч.1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Частина 2 статті 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до п.1 ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Згідно з ч. 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу, який підпадає під правове регулювання норм §5 глави 54 ЦК України та Закону України "Про ринок електричної енергії".
Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про купівлю-продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом.
Згідно з частиною 1 статті 17 Закону України "Про ринок електричної енергії" електрична енергія, вироблена на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблена лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), може бути продана її виробниками за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку та на балансуючому ринку за цінами, що склалися на відповідних ринках, або за "зеленим" тарифом, аукціонною ціною, встановленими (визначеними) відповідно до Закону України "Про альтернативні джерела енергії".
Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 71 Закону України "Про ринок електричної енергії" виробники електричної енергії, яким встановлено "зелений" тариф, мають право продати електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього гарантованому покупцю відповідно до цього Закону.
За приписами частини 3 статті 71 Закону України "Про ринок електричної енергії" з цією метою виробники, передбачені частиною другою цієї статті, зобов`язані:
1) стати учасником ринку у порядку, визначеному цим Законом;
2) укласти з гарантованим покупцем двосторонній договір за типовою формою договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом або за типовою формою договору про купівлю-продаж електричної енергії між гарантованим покупцем та суб`єктом господарювання, який за результатами аукціону набув право на підтримку;
3) увійти на підставі договору до балансуючої групи гарантованого покупця;
4) щодобово подавати гарантованому покупцю погодинні графіки відпуску електричної енергії на наступну добу у порядку та формі, визначених двостороннім договором з гарантованим покупцем.
Отже, укладення сторонами договору №4228/07/23 від 14.12.2023 (з урахуванням внесених змін) було спрямоване на продаж виробленої останнім електричної енергії та одночасного обов`язку відповідача по здійсненню купівлі всього її обсягу та оплати відповідно до умов цього правочину та законодавства України, у тому числі Порядку від 26.04.2019 №641 про що сторонами визначено у п. 1.1 договору.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" виробники мають право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.
Відповідно до пункту 8 частини 9 статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" гарантований покупець зобов`язаний сплачувати своєчасно та повному обсязі за електричну енергію, куплену у виробників, яким встановлено "зелений" тариф.
За умовами пункту 3.1. договору сторони погодили, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається на підставі даних комерційного обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого Постановою від 26.04.2019 № 641.
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з актами купівлі-продажу електроенергії (та акта коригування), які підписані уповноваженими представниками сторін без жодних претензій та/або зауважень, та враховуючи часткову оплату, розмір основної заборгованості відповідача за договором у спірний період (квітень - серпень 2024 року), який не був спростований відповідачем, становив 31 845 058,24 грн.
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Умовами пункту 3.3. договору сторонами узгоджено, що оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців у розрахунковому місяці, формування актів купівлі-продажу електричної енергії здійснюються відповідно до Порядку №641 від 26.04.2019.
Так, відповідно до пункту 10.1 Порядку №641 від 26.04.2019 до 15 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 10 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію. До 25 числа (включно) розрахункового місяця гарантований покупець здійснює оплату платежу продавцям із забезпеченням їм пропорційної оплати відповідно до оперативних даних щодо обсягу товарної продукції, наданої АКО, підписаної КЕП уповноваженої особи, за перші 20 днів розрахункового місяця, що визначається відповідно до обсягів відпуску електричної енергії генеруючими одиницями продавця, що визначені відповідно до пунктів 8.7 та 8.8 глави 8 цього Порядку, з урахуванням авансових платежів та заборгованості продавця перед гарантованим покупцем за спожиту електричну енергію.
Згідно з пунктом 10.4 Порядку №641 після отримання від продавця акта купівлі-продажу протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці, гарантований покупець здійснює остаточний розрахунок з продавцем із забезпеченням йому 100% оплати відпущеної електричної енергії попереднього розрахункового періоду (місяця) з урахуванням авансових платежів.
Тобто, за загальним правилом, гарантований покупець здійснює оплати виробникам електричної енергії за "зеленим" тарифом, в тому числі й позивачу, в 3 етапи, попередньо отримавши кошти від ОСП (НЕК "Укренерго"):
- до 15 числа розрахункового місяця (абз. 1 пункту 10.1 Порядку №641),
- до 25 числа розрахункового місяця (абз. 2 пункту 10.1 Порядку №641),
- протягом трьох робочих днів з дати оприлюднення рішення Регулятора (Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг) щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці (пункту 10.4 Порядку № 641).
Враховуючи період надання послуг за договором, що є предметом спору у даній справі, вартість послуги затверджено, зокрема:
- за грудень 2023 року - постановою НКРЕКП від 08.05.2024 № 896, яка оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 08.05.2024;
- за квітень та серпень 2024 року - постановою НКРЕКП від 11.02.2025 № 193, оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 13.02.2025;
- за січень, травень-червень 2024 - постановою НКРЕКП від 08.04.2025 № 529, оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 10.04.2025;
- за лютий-березень 2024 - постановою НКРЕКП від 18.12.2024 № 2146, оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 20.12.2024;
- за липень 2024 - постановою НКРЕКП від 21.01.2025 № 76, оприлюднена на офіційному веб-сайті Регулятора 23.01.2025.
Водночас, судом враховано, що постановою НКРЕКП №178 від 24.01.2024 Порядок №641 був викладений у новій редакції.
Зокрема, за приписами п. 11.4 Порядку №641 гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.
Відповідно до статті 5 Цивільного кодексу України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Таким чином, під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності та залишався чинним на момент виникнення та припинення спірних правовідносин.
Оскільки постанови НКРЕКП № 896, № 193, № 529, № 2146, 76, затверджені та оприлюднені після 26.01.02024, тобто, після набрання чинності змін до Порядку №641, тому розрахунки за електричну енергію, відпущену за період грудень 2023 року - серпень 2024 року повинні здійснювати у порядку та в строки, встановлені пунктом 11.4 Порядку №641 (у редакції, чинній з 26.01.2024), тобто протягом 5 робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора.
Доводи відповідача, що зобов`язання гарантованого покупця перед позивачем згідно алгоритму розрахунків, який встановлений у п. 11.4. Порядку №461, за спірні розрахункові періоди не виникли, оскільки на даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК "Укренерго" в якості оплати послуги, є необгрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до приписів частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України  юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, та відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Враховуючи наведені вище норми слід зазначити, що правовідносини, які виникають за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом, та правовідносини, які виникають за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, незважаючи на їхню пов`язаність, є самостійними зобов`язаннями, з самостійними предметами та суб`єктами. Ні договір, ні Порядок не містять умов та правил, які би визначали стан виконання гарантованим покупцем обов`язків за договором в залежності від виконання ПрАТ "НЕК "Укренерго" обов`язків за договором про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. При цьому, умова про те, що для здійснення остаточного місячного платежу враховується сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, не пов`язує настання строку виконання гарантованим покупцем зобов`язання з оплати електричної енергії з надходженням коштів від ОСП.
Крім того, умовами договору, які погоджені сторонами в добровільному порядку та є обов`язковими для виконання, а також положеннями чинного законодавства не передбачено можливість зміни строку виконання відповідачем зобов`язань по оплаті товару через зміну обставин, зокрема через те, що відповідач не має можливості забезпечити повну оплату електричної енергії за "зеленим" тарифом, оскільки даний момент відповідач недоотримує кошти від НЕК "Укренерго" в якості оплати послуги.
Отже, з наведеного вбачається, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання із оплати відпущеної позивачем електроенергії у спірний період (квітень-серпень 2024 року) за договором № №4228/07/23 від 14.12.2023 (з урахуванням внесених змін), у зв`язку з чим у нього несплаченою залишається заявлена позивачем до стягнення заборгованість у розмірі 31 845 058,24 грн, строк оплати якої настав та яку відповідачем документально не спростовано, тож вимоги позивача щодо стягнення цієї заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 17 195, 24 грн інфляційних втрат та 162 583, 52 грн - 3% річних.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Положеннями статті 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3% річних за заявлений позивачем період, судом встановлено, що розмір інфляційних втрат та 3 % річних становлять суму більше, ніж заявлено позивачем, однак, приймаючи до уваги, що суду не надано право виходити за межі позовних вимог, до стягнення підлягає сума у заявленому позивачем розмірі, а саме інфляційні втрати у розмірі 17 195, 24 грн та 3% річних у розмірі 162 583, 52 грн.

Відповідач у свою чергу у відзиві на позов просив зменшити розмір процентів, заявлених позивачем до стягнення.
Так, відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. 
При цьому за положенням частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Водночас, за змістом статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Суб`єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.
Визначення розміру штрафних санкцій передбачено у статті 231 Господарського кодексу України, якою встановлено, що законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.
Стаття 233 Господарського кодексу України  регулює питання зменшення розміру штрафних санкцій. Так, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Стаття 625 Цивільного кодексу України  розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.
Зазначена норма передбачає, що проценти та індекс інфляції, що стягуються у разі порушення стороною грошового зобов`язання, має компенсаційний, а не штрафний характер.
За змістом частини другої статті 625 Цивільного кодексу України нарахування процентів річних та інфляційних втрат входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Проценти, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто такі проценти є гарантією для кредитора у вигляді настання певних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним взятих за договором зобов`язань.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.
Указані виплати процентів річних, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є процентами за користування чужими грошима в розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання.
Зазначені проценти входять до складу основного боргу. Чинне цивільне законодавство не передбачає можливості суду зменшувати основний борг. Тому не може бути зменшено і розмір процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України.
З урахуванням наведених норм матеріального права можна зробити висновок, що три проценти річних та інфляційні втрати не можуть бути зменшені за аналогією неустойки (пені) на підставі частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, оскільки ані проценти річних, ані інфляційні втрати не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38 постанови).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 28.02.2024 у справі № 915/534/22, якою справу повернуто колегії Касаційного суду у складі Верховного Суду для розгляду, зокрема, вказала у справі № 902/417/18, від висновків у якій вважає за необхідне відступити Касаційний господарський суд, зроблено загальний висновок про можливість суду за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, тоді як підстави та обставини для такого зменшення процентів річних суд повинен встановлювати у кожному конкретному випадку.
Про зазначене вказала й Об`єднана палата Касаційного господарського суду в ухвалі від 23.05.2024 у справі № 910/2440/23, повертаючи зазначену справу колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
У справі №922/444/24 Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 18.12.2024 підтримала свої висновки стосовно права суду зменшувати за певних умов зменшувати розмір процентів річних, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.
Слід зазначити, що у даному випадку застосування позивачем відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України здійснено з урахуванням 3 % річних, що відповідає чинному законодавству України.
Порушення принципів розумності, справедливості та пропорційності, як винятковий випадок для зменшення відсотків річних, під час нарахування позивачем відповідачу 3% річних судом у спірних правовідносинах не встановлено.
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, відповідачем у межах даної справи суду не надано доказів та не наведено наявності підстав зменшення розміру відсотків, а посилання на настання обставин непереборної сили як підставу зменшення компенсаційних платежів, у даному випадку є безпідставним.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Розподіл судового збору

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України сплата судового збору за подання апеляційної скарги покладається на скаржника - Державне підприємство "Гарантований покупець".
Як вбачається з матеріалів справи, за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у даній справі апелянтом сплачено судовий збір у розмірі 576 447, 06 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1460 від 24.12.2025.
Водночас, відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 4 названого Закону України «Про судовий збір» передбачено, зокрема, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Підпунктом 6 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено розмір ставки за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду, що становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.
У даній справі оспорювана сума становить 32 024 837, 00 грн, відтак сума судового збору за подання апеляційної скарги становить 720 558, 82 грн.
Однак, як зазначено вище, Держаним підприємством «Гарантований покупець» на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 було сплачено 576 447, 06 грн.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про судовий збір» Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
Отже, апелянту слід доплатити в дохід Державного бюджету України 144 111, 77 грн судового збору за подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25.
Враховуючи ви ще викладене та керуючись статтями керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25 залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, ідентифікаційний код 43068454) в дохід Державного бюджету України 144 111 (сто сорок чотири тисячі сто одинадцять) гривень 77 коп. судового збору за подання до Північного апеляційного господарського суду апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2025 у справі №910/7997/25 за наступними платіжними реквізитам: Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО) 899998, рахунок отримувача UA668999980313121206082026001, код класифікації доходів бюджету 22030101. 
Матеріали справи №910/7997/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченими статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено: 19.02.2026.

Головуючий суддя А.І. Тищенко 

Судді А.О. Мальченко

Ю.Б. Михальська