ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/8141/24 (910/5002/25) 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О. В. - головуючий, Огороднік К. М., Погребняк В. Я., 

за участю секретаря судового засідання Аліференко Т. В.

розглянув касаційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Юрія Миколайовича
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025
у справі за заявою розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Юрія Миколайовича
до  ОСОБА_1 
про покладення солідарної відповідальності 
у справі № 910/8141/24
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107"
про банкрутство

Учасники справи: 
Ліквідатор ТОВ "ЖЕК-107": Заріцький Ю. М.;
ОСОБА_1 : Волков А. С., Зелений М. О. ;
ПрАТ "АК "Київводоканал": Вергеліс Я. І.;

ВСТАНОВИВ:
1. Стислий зміст заявлених вимог
1.1. У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа № 910/8141/24 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) "ЖЕК-107. 
1.2. Розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Заріцький Ю. М. звернувся до суду із заявою, в якій просив покласти солідарну відповідальність за зобов`язаннями боржника на його керівника - ОСОБА_1 та стягнути з вказаної особи грошові кошти у загальній сумі 3 064 826,22 грн.

2. Стислий зміст рішення суду першої інстанції
2.1. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 заяву розпорядника майна ТОВ "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Ю. М. задоволено. Покладено на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "ЖЕК-107" та стягнуто на користь боржника 3 064 826,22 грн.
2.2. За висновком суду, ОСОБА_1 , як керівник боржника, допустив порушення вимог частини шостої статті 34 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ), а тому має бути притягнутий до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

3. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
3.1. Провадження у справі № 910/8141/24 про банкрутство ТОВ "ЖЕК-107" відкрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 за заявою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".
3.2. Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань:
- ТОВ "ЖЕК-107" було створено та/або засновано 03.10.1997;
- станом на 01.01.2020 керівником ТОВ "ЖЕК-107" був та на сьогодні й залишається ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .
3.3. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2025 визнано кредиторами ТОВ "ЖЕК-107":
- ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" на суму 1 180 894,22 грн, з яких: 29 068,80 грн - I черга задоволення (судовий збір); 1 093 210,66 грн - IV черга задоволення (основний борг); 58 614,76 грн - VI черга задоволення (штрафні санкції);
- Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (КМДА) "Київтеплоенерго" на суму загальну суму 27 690,778 грн, з яких: 6 056 грн - I черга задоволення (судовий збір); 21 634,78 грн - IV черга задоволення (основний борг);
- ПрАТ "АК "Київводоканал" на суму загальну суму 1 856 241,22 грн, з яких: 6 056 грн - I черга задоволення (судовий збір); 1 796 384,39 грн - IV черга задоволення (основний борг); 53 800,83 грн - VI черга задоволення (штрафні санкції).
3.4. Підстави для існування та виникнення кредиторської заборгованості наведені в ухвалах Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 та від 27.02.2025 у цій справі, які набрали законної сили.
3.5. Ліквідатором надано звіт про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства ТОВ "ЖЕК-107", за змістом якого:
- станом на 31.12.2019 підприємство має ознаки надкритичної неплатоспроможності - поточна платоспроможність має від`ємне значення, його коефіцієнт покриття дорівнює нулю і підприємство не отримало прибуток;
- підприємство не тільки не має власних засобів, а взагалі не має ніяких активів;
- прогнозні показники щодо імовірності банкрутства боржника свідчать, що повний розрахунок з кредиторами є неможливим через надкритичний стан неплатоспроможності товариства та відсутність змоги відновлення платоспроможності.
3.6. ОСОБА_1 , як орган управління ТОВ "ЖЕК-107", найпізніше в період з 31.12.2019 (надкритична неплатоспроможність) по 31.01.2020 (один місяць з виникнення надкритичної неплатоспроможності) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. 
3.7. Натомість провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЖЕК-107" відкрито не за заявою боржника, а за заявою кредитора - ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс".
3.8. ОСОБА_1 , як керівник боржника, допустив порушення вимог частини шостої статті 34 КУзПБ та має бути притягнутий до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.

4. Стислий зміст рішення суду апеляційної інстанції
4.1. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2025 та відмовлено у задоволенні заяви розпорядника майна боржника про покладення солідарної відповідальності на керівника.
4.2. Суд апеляційної інстанції зазначив про те, що висновок місцевого господарського суду стосовно того, що у період виникнення надкритичної неплатоспроможності боржника, тобто з 31.12.2019 по 31.01.2020, ОСОБА_1 перебував на посаді директора ТОВ "ЖЕК-107" і у нього виник обов`язок звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство цього товариства не відповідає фактичним обставинам справи та є помилковим.

5. Фактичні обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
5.1.  ОСОБА_1 обіймав посаду директора ТОВ "ЖЕК-107" у період з 22.09.2014 по 31.12.2015 і був звільнений з роботи 31.12.2015 на підставі пункту 3 статті 36 КЗпП (призов або вступ працівника або роботодавця - фізичної особи на військову службу).
5.2. У подальшому у період з 17.10.2016 по 25.04.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України. 
5.3. Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 17.10.2016 №78-РС ОСОБА_1 прийнятий у Збройні Сили України на військову службу за контрактом, а згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 25.04.2017 № 32-РС на підставі підпункту "а" пункту 6 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" звільнений з військової служби (у зв`язку із закінченням строку контракту).
5.4. Згодом, ОСОБА_1 як такий, що втратив працездатність, в установленому порядку був визнаний інвалідом довічно (довідка до акту огляду МСЕК від 08.08.2017 № 743), причина: захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини.
5.5. Після звільнення з військової служби по теперішній час ОСОБА_1 ніде не працював, отримує пенсію по інвалідності, що підтверджується даними Пенсійного фонду України з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
5.6. На підтвердження зазначених обставин ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції наступні письмові докази: копію військового квитка серії НОМЕР_3 ; копію витягу з Реєстру застрахованих осіб щодо ОСОБА_1 ; копію відомостей про трудову діяльність ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб.
5.7. Арбітражний керуючий надав лише одне доказове посилання на дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, які свідчать про те, що ОСОБА_1 залишався директором ТОВ "ЖЕК-107". Однак такі відомості з реєстру не є достатнім доказом, оскільки цей реєстр містить лише інформацію, внесену уповноваженими особами на підставі юридичних фактів, а на той час інформація про звільнення ОСОБА_1 була відсутня. 
5.8. Арбітражним керуючим не надано жодних інших доказів, зокрема, довідок про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 після 31.12.2015, документів, що підтверджують здійснення обов`язкових відрахувань до Пенсійного фонду України, а також розпорядчих чи управлінських (організаційно-розпорядчих) документів товариства, підписаних ОСОБА_1 після зазначеної дати саме як керівником ТОВ "ЖЕК-107", які могли б свідчити про фактичне виконання ним повноважень директора у відповідний період.
5.9. Суд апеляційної інстанції визнав надані ОСОБА_1 докази на підтвердження того, що він не був директором ТОВ "ЖЕК-107" у 2019-2020 роках більш вірогідними, ніж посилання розпорядника майна боржника лише на відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

6. Стислий зміст касаційної скарги
6.1. Розпорядник майна ТОВ "ЖЕК-107" арбітражний керуючий Заріцький Ю. М. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, якій просив скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 та залишити в силі ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.09.2025.

7. Узагальнені доводи касаційної скарги 
7.1. Апеляційним судом неправильно застосовано положення частини шостої статті 34 КУзПБ, не враховано правову позицію Верховного Суду в частині порядку, форми звернення та способів притягнення до солідарної відповідальності, яка викладена в постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.09.2024 у справі №908/3236/21, а також висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постановах від 19.11.2024 у справі №924/784/23, від 05.12.2024 у справі №924/408/21, від 12.12.2024 у справі №910/5450/21, від 12.12.2024 у справі №904/5693/20.
7.2. Суд апеляційної інстанції необґрунтовано та безпідставно прийняв надані відповідачем нові докази на стадії апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, тоді як жодного обґрунтування неможливості подання цих доказів суду першої інстанції відповідачем не наведено, що свідчить про порушення апеляційним судом статей 80, 118, 269 ГПК України.
7.3. Поза увагою суду залишено те, що згідно зі статтею 119 КЗпП України призов на військову службу не є автоматичним припиненням трудових відносин, в тому числі й з Боржником (ТОВ "ЖЕК-107"). Крім того, чинним законодавством не заборонено пенсіонерам бути працівником та перебувати одночасно у трудових відносинах із "роботодавцями", отримуючи при цьому пенсійні виплати.
7.4. Судом не надано жодної оцінки свідомим діям відповідача та наявним у справі доказам щодо обізнаності відповідача, як керівника, про існування невиконаних договорів, укладених із Кредиторами, та існування прийнятим судовим рішенням про стягнення коштів в примусовому порядку на їх користь.

8. Позиція інших учасників щодо касаційної скарги
8.1. ТОВ "Ніко-Тайс" у відзиві підтримало касаційну скаргу з викладених у ній підстав, просило Суд касаційну скаргу задовольнити, зазначаючи серед іншого таке:
- подаючи до апеляційного господарського суду докази, котрі були відсутні у матеріалах даної справи, та не подані відповідач не надав належного клопотання про поновлення строку на їх прийняття із обов`язковим підтвердженням та обґрунтуванням неможливості їх подання до місцевого господарського суду;
- суд апеляційної інстанції відповідно до вимог статей 80, 118, 119, 269 ГПК України зобов`язаний був додані до апеляційної скарги докази повернути відповідачу без прийняття їх до розгляду;
- висновки суду апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові не відповідають нормам чинного законодавства та сталій судовій практиці у вирішенні аналогічного роду спорів;
- визначення керівника / членів органів управління боржника суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з положеннями частини першої статті 92 ЦК України, через що саме на керівника / членів органів управління боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.
8.2. ОСОБА_1 у відзиві заперечував проти касаційної скарги, просив Суд залишити оскаржувану постанову апеляційного господарського суду без змін, наголошуючи на такому:
- касаційна скарга ґрунтується як на неправильному розумінні мотивів постанови суду апеляційної інстанції, ігноруванні об`єктивно існуючих фактів на противагу формальному підходу (встановлені судом факти проти відомостей в ЄДР), безпідставному застосуванні положень частини шостої статті 34 КУзПБ;
- арбітражний керуючий Заріцький Ю.М. у касаційній скарзі у дійсності не заперечує ключовий висновок суду апеляційної інстанції про те, що ОСОБА_1 фактично не перебував на посаді керівника боржника у період, коли в нього виник стан надкритичної неплатоспроможності, натомість намагається покласти солідарну відповідальність за зобов`язаннями боржника на особу, запис про яку як керівника боржника формально міститься в ЄДР;
- касаційна скарга по суті зводиться до незгоди з встановленими апеляційним судом фактами та обставинами та оцінкою зібраних у справі доказів, є спробою домогтися їх переоцінки у суді касаційної інстанції;
- постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, адже суд апеляційної інстанції скасував ухвалу суду першої інстанції не з одних лише процесуальних підстав, а за результатом всебічного і повного з`ясування обставин справи, належної оцінки доводів сторін та усіх зібраних по справі доказів, тому підстави для її скасування відсутні.

9. Касаційне провадження
9.1. Ухвалою Верховного Суду від 03.02.2026 касаційну скаргу розпорядника майна ТОВ "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Ю. М. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у цій справі залишено без руху, надано строк для усунення недоліків шляхом надання Суду оригіналу документа на підтвердження доплати судового збору у розмірі 7267,20 грн.
9.2. 13.02.2026 до Верховного Суду надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучена платіжна інструкція про сплату судового збору у встановленому розмірі.
9.3. Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2026 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою розпорядника майна ТОВ "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Ю. М. на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у цій справі, призначено її до розгляду в судовому засіданні на 07.04.2026 - 14:45. Крім того, витребувано у Господарського суду міста Києва та/або Північного апеляційного господарського суду матеріали справи № 910/8141/24 (910/5002/25).
9.4. 12.03.2026 на адресу Верховного Суду на запит з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи № 910/8141/24 (910/5002/25).
9.5. В судовому засіданні 07.04.2026 ліквідатор ТОВ "ЖЕК-107" арбітражний керуючий Заріцький Ю. М. та представник ПрАТ "АТ "Київводоканал" підтримали касаційну скаргу з викладених у ній підстав, просили Суд скаргу задовольнити. Представник ОСОБА_1 заперечував проти касаційної скарги з урахуванням викладеного у відзиві, просив Суд залишити скаргу без задоволення.
9.6. Решта учасників справи явку своїх представників не забезпечили, про причини нез`явлення не повідомили, будь-яких заяв або клопотань з цього приводу до Суду не надходило.
9.7. Враховуючи, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, з метою дотримання принципу розумності строків розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутністю учасників, що не забезпечили явку своїх представників у судове засідання. 

10. Позиція Верховного Суду 
10.1. Предметом касаційного перегляду у цій справі стало питання наявності чи відсутності підстав для покладення солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника на його керівника у зв`язку з допущенням ним порушення частини шостої статті 34 КУзПБ. 
10.2. Відповідно до частини шостої статті 34 КУзПБ (в редакції на час звернення арбітражного керуючого з відповідною заявою) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство у разі виникнення неплатоспроможності, зокрема якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами або якщо розмір грошових зобов`язань боржника, строк виконання яких настав, перевищує вартість активів боржника, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Якщо органи управління боржника допустили порушення цих вимог, вони несуть солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення органами управління боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів своїх вимог до зазначених осіб.
10.3. Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника боржника (органів управління боржника), який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так й після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника (відповідні висновки наведені у постановах Верховного Суду від 23.03.2021 у справі № 910/3191/20, від 15.06.2021 у справі № 910/2971/20, від 14.09.2021 у справі № 902/1023/19, від 30.03.2023 у справі № 910/13909/20, від 20.07.2023 у справі № 924/408/21).
10.4. Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 у справі №908/3236/21 зауважив, що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини перша, друга статті 34, частина шоста статті 39 КУзПБ). Суд зазначив, що у справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки, як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника. У зв`язку із цим Суд дійшов висновку, що солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною першою статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
10.5. Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині шостій статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями ЦК України. Тому положення частини шостої статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 ЦК України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.
10.6. Для покладення солідарної відповідальності на керівника / члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
10.7. Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема, протягом місячного періоду, визначеного частиною шостою статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів: 
1) існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо); 
2) розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
10.8. При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.
10.9. Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами. При цьому фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
10.10. Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
10.11. Основним способом встановлення відмінностей між наведеними двома станами боржника є проведення аналізу фінансово-господарської діяльності (звітності) боржника, із встановленням / визначенням за результатами цього аналізу реальних наслідків та перспектив для боржника виконати свої зобов`язання перед його кредиторами, а для кредиторів - отримати від боржника задоволення своїх вимог у разі, якщо боржник не звернеться із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
10.12. Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема викладеною у постанові від 09.06.2022 у справі № 904/76/21, частиною шостою статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативним обов`язок керівника боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Наведена презумпція є спростовною, оскільки передбачає можливість керівнику боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом першим частини шостої статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
10.13. Звертаючись із заявою про покладення на керівника боржника - ОСОБА_1 солідарної відповідальності з підстав порушення вимог частини шостої статті 36 КУзПБ, розпорядник майна стверджував, що ОСОБА_1 найпізніше в період з 31.12.2019 (надкритична неплатоспроможність) по 31.01.2020 (один місяць з виникнення надкритичної неплатоспроможності) був зобов`язаний звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЖЕК-107", оскільки підприємство знаходилося у стані неплатоспроможності. 
10.14. Суд першої інстанції врахував, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 01.01.2020 керівником ТОВ "ЖЕК-107" був та на сьогодні залишається ОСОБА_1 .
10.15. Також місцевий господарський суд дослідив поданий ліквідатором звіт про проведення аналізу фінансово-господарської діяльності ТОВ "ЖЕК-107", за змістом якого станом на 31.12.2019 підприємство має ознаки надкритичної неплатоспроможності - поточна платоспроможність має від`ємне значення, його коефіцієнт покриття дорівнює нулю і підприємство не отримало прибуток; підприємство не має ніяких активів; прогнозні показники щодо імовірності банкрутства боржника свідчать, що повний розрахунок з кредиторами є неможливим через надкритичний стан неплатоспроможності товариства та відсутність змоги відновлення платоспроможності.
10.16. Врахувавши наведене, а також те, що провадження у цій справі про банкрутство ТОВ "ЖЕК-107" відкрито за заявою ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс", а не за заявою керівника боржника, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , як керівник ТОВ "ЖЕК-107" допустив порушення вимог частини шостої статті 34 КУзПБ та має бути притягнутий до солідарної відповідальності за незадоволення вимог кредиторів.
10.17. Суд апеляційної інстанції дійшов протилежних висновків, вказавши про те, що ОСОБА_1 дійсно обіймав посаду директора ТОВ "ЖЕК-107" у період з 22.09.2014 по 31.12.2015, але був звільнений з роботи 31.12.2015, тобто ще до появи ознак неплатоспроможності у ТОВ "ЖЕК-107", тому він не є тією особою, на яку може бути покладено солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. 
10.18. Наведеного висновку суд апеляційної інстанції дійшов, врахувавши надані ОСОБА_1 докази на підтвердження того, що у 2019-2020 роках він не був директором ТОВ "ЖЕК-107" (пункти 5.1-5.6 цієї постанови), адже:
- з 31.12.2015 ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ТОВ "ЖЕК-107";
- з 17.10.2016 по 25.04.2017 ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Збройних Силах України;
- в подальшому ОСОБА_1 як такий, що втратив працездатність, був визнаний інвалідом довічно (причина: захворювання, пов`язане із захистом Батьківщини);
- після звільнення з військової служби по теперішній час ОСОБА_1 ніде не працював та отримує пенсію по інвалідності.
10.19. Скаржник в касаційній скарзі зазначає про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно прийняв надані відповідачем нові докази на стадії апеляційного перегляду рішення місцевого господарського суду, позаяк жодного обґрунтування неможливості подання цих доказів суду першої інстанції відповідачем не наведено, що в свою чергу свідчить про порушення норм процесуального права, а саме статей 80, 118, 269 ГПК України.
10.20. Колегія суддів відхиляє наведені доводи скаржника, оскільки в матеріалах справи наявні:
- клопотання ОСОБА_1 про долучення доказів до матеріалів справи та визнання поважними причин пропуску строку на подання цих доказів суду з наведенням відповідного обґрунтування;
- ухвала суду апеляційної інстанції від 17.12.2025, за змістом якої суд поновив ОСОБА_1 строк для приєднання до матеріалів справи письмових доказів, долучив ці докази до справи та врахував під час перегляду ухвали місцевого господарського суду за результатами розгляду заяви розпорядника майна ТОВ "ЖЕК-107" про покладення солідарної відповідальності на керівника боржника.
10.21. Колегія суддів враховує, що положення ГПК України не визначають конкретного переліку причин, що відносяться до поважних і можуть бути підставою для поновлення пропущеного процесуального строку. При цьому у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.
10.22. Водночас, питання про поновлення процесуального строку, а відтак і про поважність/неповажність причин пропуску такого строку вирішується судом, який здійснює розгляд справи, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд касаційної інстанції, як "суд права" не має повноважень щодо переоцінки доказів та встановлення нових фактичних обставин.
10.23. Твердження в касаційній скарзі про те, що призов на військову службу не є автоматичним припиненням трудових відносин, а вихід особи на пенсію жодним чином не перешкоджає можливості її працевлаштування з огляду на відсутність відповідної заборони у законодавстві не спростовують встановлених судом апеляційної інстанції обставин припинення трудових відносин між ОСОБА_1 та ТОВ "ЖЕК-107" з 31.12.2015.
10.24. Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
10.25. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
10.26. За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (стаття 74 ГПК України).
10.27. Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
10.28. В статті 86 ГПК передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
10.29. Суд апеляційної інстанції врахував, що в обґрунтування визначення суб`єкта солідарної відповідальності арбітражний керуючий посилався тільки на відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до яких ОСОБА_1 залишався директором ТОВ "ЖЕК-107" дотепер. Водночас названий реєстр містить лише інформацію, внесену уповноваженими особами на підставі юридичних фактів, а на той час інформація про звільнення ОСОБА_1 була відсутня. 
10.30. Заперечуючи обставини звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ "ЖЕК-107", арбітражний керуючий не надав доказів, які б свідчили про протилежне, зокрема, довідок про нарахування та виплату заробітної плати ОСОБА_1 у період після 31.12.2015, документів на підтвердження здійснення обов`язкових відрахувань до Пенсійного фонду України, розпорядчих чи управлінських (організаційно-розпорядчих) документів товариства, підписаних ОСОБА_1 після зазначеної дати саме як керівником ТОВ "ЖЕК-107", які могли б свідчити про фактичне виконання ним повноважень директора у відповідний період.
10.31. У контексті аргументів касаційної скарги колегія суддів враховує, що саме по собі посилання скаржника на те, що суди попередніх інстанцій не в повному обсязі дослідили докази та не з`ясували обставини справи, без належного обґрунтування не можуть ставити під сумнів судове рішення. Доводи касаційної скарги, які стосуються з`ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі, не можуть бути враховані судом касаційної інстанції з огляду на положення частини другої статті 300 ГПК України.
10.32. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16). 
10.33. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанції, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (подібні висновки наведено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).
10.34. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18). 
10.35. Незгода скаржника з наданою судом апеляційної інстанції оцінкою не може свідчити про порушення судом норм процесуального права та бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.
10.36. Відносно доводів касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду у питанні застосування частини шостої статті 34 КУзПБ (пункт 7.1 цієї постанови), колегія суддів зазначає наступне.
10.37. Неврахуванням висновку Верховного Суду є саме неврахування висновку щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.
10.38. Правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ, а регулятивний вплив пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, якою передбачено таку підставу касаційного оскарження як застосування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, поширюється саме на подібні (аналогічні) правовідносини.
10.39. При цьому, для спростування будь-якого висновку, наведеного у оскаржуваних судових рішеннях, скаржник має навести не особисті міркування щодо незаконності та необґрунтованості цих судових рішень, а довести, який саме висновок Верховного Суду щодо застосування конкретної норми права у подібних відносинах не врахували суди попередніх інстанцій з урахуванням встановлених ними обставин справи. Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність. 
10.40. Посилання на практику Верховного Суду (без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах) щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
10.41. У даному випадку скаржник лише цитує загальні висновки Верховного Суду без урахування предмету і підстав спору, досліджуваних судами у зазначених справах доказів та встановлених фактичних обставин, і не обґрунтовує та не конкретизує, в чому полягає невідповідність висновків суду апеляційної інстанцій згаданим висновкам Верховного Суду. Відповідні посилання скаржника носять суто декларативний характер і не свідчать про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права у цій справі під час розгляду заяви про покладення солідарної відповідальності. 
10.42. Решта аргументів касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви про покладення солідарної відповідальності на відповідача.
10.43. Відхиляючи доводи скаржника, Суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України", в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процесу (рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
10.44. Перевіривши застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційній скарзі доводів, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для її задоволення.

11. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
11.1. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
11.2. Згідно зі статтею 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
11.3. Верховний Суд дійшов висновків про те, що оскаржуване судове рішення прийнято зі з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, натомість доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалена судом апеляційної інстанції постанова у цій справі має бути залишена без змін.
11.4. У зв`язку з тим, що Суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖЕК-107" арбітражного керуючого Заріцького Юрія Миколайовича залишити без задоволення. 
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 у справі № 910/8141/24 (910/5002/25) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді К. М. Огороднік

В. Я. Погребняк