ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 квітня 2026 року	Справа №160/32490/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні в м. Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

УСТАНОВИВ:
12.12.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.10.2025 року № 04630020726 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 23.09.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового підземного стажу роботи по списку № 1, що дає право на призначення пенсії за віком по ст. 114 ч.3 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 15.04.2003р. по 29.10.2004 р. та до страхового стажу період роботи з 26.02.2002 року по 05.04.2003 року в ЗАТ “Агротрейд-Е”, призначити і виплатити пенсію відповідно до заяви від 23.09.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 вересня 2025 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.10.2025 року № 04630020726 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу роботи позивача. Позивач вважає відмову відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, тому просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 02.12.2025 року. 
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
09.12.2025 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області через підсистему «Електронний суд» до суду надійшов письмовий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач із заявленими позовними вимогами не погоджується та вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав. 01 січня 2004 року набув чинності Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058). Відповідно до частини 3 статті 114 Закону № 1058 працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років. Відповідно до наданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу страховий стаж ОСОБА_1 станом на дату звернення становить 25 років 1 місяць 11 днів, з урахуванням додаткових років за Списком № 1 - 45 років 1 місяць 11 днів. Пільговий стаж відповідно до частини 3 статті 114 Закону України № 1058 складає 23 роки 11 місяців 11 днів, з яких: пільговий стаж роботи на провідних підземних професіях - 13 років 7 місяців 24 дні, який з урахуванням кратності, передбаченої Роз`ясненням № 8, становить 16 років 10 місяців 24 дні. До провідних професій зараховано наступні періоди роботи: з 03.01.2012 року по 25.03.2012 року, з 06.04.2012 року по 02.08.2016 року, з 03.08.2016 року по 31.12.2021 року, з 01.01.2022 року по 05.09.2025 року; пільговий стаж на підземних роботах згідно з Постановою № 202 - 6 років 11 місяців 25 днів. До пільгового стажу за Постановою № 202 зараховано наступні періоди: з 20.12.2004 року по 22.12.2004 року, з 19.01.2005 року по 09.02.2005 року, з 12.02.2005 року по 02.01.2012 року, з 26.03.2012 року по 05.04.2012 року; навчання за фахом - 26 днів за період з 23.12.2004 року по 18.01.2005 року. До страхового стажу не зараховано період роботи в ЗАТ “Агротрейд Е” з 26.06.2002 року по 05.04.2003 року відповідно до трудової книжки від 02.07.2002 року НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку, не зарахований період проходження позивачем військової служби у зв`язку з тим, що на момент призову ОСОБА_1 не працював за професією, не обіймав посаду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та не навчався за фахом у професійно-технічному навчальному закладі. Професія «електрогазозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах» та «контролер зварювальних робіт» не входить до переліку професій, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку. З огляду на наведене, відсутні передбачені приписами чинного законодавства підстави для зарахування до пільгового стажу періоду навчання ОСОБА_1 у Професійно-технічному училищі № 3. Таким чином, у позивача відсутній пільговий стаж роботи, необхідний для призначення пенсії незалежно від віку на підставі частини 3 статті 114 Закону № 1058 (25 років). Враховуючи викладене, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.04.2026 року продовжено строк розгляду адміністративної справи до 06.04.2026 року.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 вересня 2025 року звернувся до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Звернення опрацьовано за принципом екстериторіальності, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 року № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.03.2021 року № 339/35961 спеціалістом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області. 
За результатами опрацювання заяви про призначення пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області винесено рішення від 02.10.2025 року №04630020726 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. У вказаному рішенні зазначено, що страховий стаж складає 25 років 1 місяць 11 днів, з урахуванням додаткових років за Списком №1 складає 45 років 1 місяць 11 днів. Тривалість пільгового стажу для визначення права на пенсію незалежно від віку згідно частини 3 статті 114 Закону №1058 складає 23 роки 11 місяців 11 днів: робота на провідних професіях з урахуванням кратності відповідно до Роз`яснення Міністерства соціального забезпечення України від 20.01.1992 року №8 складає 16 років 10 місяців 24 дні, робота на підземних роботах по Постанові №202 складає 6 років 11 місяців 25 днів, навчання за фахом складає 26 днів, що не дає права на призначення пенсії незалежно від віку. Тривалість пільгового стажу роботи для визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах згідно пункту 1 частини 2 статті 114 складає 20 років 8 місяців 15 днів, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за досягненням 50-річного віку. Результати розгляду документів, доданих до заяви - до страхового стажу не враховано період роботи в ЗАТ «Агротрейд-Е» з 26.06.2002 року по 05.04.2003 року згідно трудової книжки від 02.07.2002 року НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості про роботу в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До пільгового стажу на підземних роботах враховано усі періоди роботи згідно наданих документів. За наведених обставин, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення відмовити заявнику в призначенні пенсії незалежно від віку відповідно до частини 3 статті 114 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу не менше 25 років.
Не погодившись із рішенням про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положенням ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII (надалі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Статтею 2 Закону № 1788-ХІІ визначені види пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.
Гарантії конституційного права людини на соціальний захист визначено в положеннях Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі по тексту - Закон №1058-ІV) та Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ).
Відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» правом на пенсію незалежно від віку користуються працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років.
Згідно із статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Статтею 62 Закону №1788-XII та пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 зазначеного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. За відсутності зазначених у цьому пункті документів для підтвердження трудового стажу приймаються членські квитки профспілок. При цьому підтверджуються періоди роботи лише за той час, за який є відмітки про сплату членських внесків.
Водночас, пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Отже, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 02.07.2002 року остання містить наступні записи за спірні періоди:
- в період з 24.05.2003 року по 29.10.2004 року позивач проходив строкову військову службу;
- в період з 26 лютого 2002 року по 05 квітня 2003 року позивач працював в ЗАТ «Агротрейд- Е». 
Однак, згідно спірного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.10.2025 року № 04630020726, Форми РС-право та відзиву на позов, до страхового стажу не зараховано період роботи в ЗАТ “Агротрейд Е” з 26.06.2002 року по 05.04.2003 року відповідно до трудової книжки від 02.07.2002 року НОМЕР_1 , оскільки відсутні відомості в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. До пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії незалежно від віку, не зарахований період проходження Позивачем військової служби у зв`язку з тим, що на момент призову ОСОБА_1 не працював за професією, не обіймав посаду, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та не навчався за фахом у професійно-технічному навчальному закладі. Професія «електрогазозварника на автоматичних та напівавтоматичних машинах» та «контролер зварювальних робіт» не входить до переліку професій, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку.
Щодо незарахування періоду проходження військової служби до пільгового стажу роботи за професією “ гірник підземний” суд зазначає наступне.
Відповідно до запису № 6 - трудової книжки серії НОМЕР_1 від 02.07.2002 року та військового квитка серії НОМЕР_2 від 15.04.2003 року, з 24.05.2003 року по 29.10.2004 року позивач проходив строкову військову службу.
Після демобілізації, відповідно до запису № 7, з 20 грудня 2004 року був прийнятий на посаду учня гірника підземного з повним робочим днем під землею на шахту «Самарська» та продовжую працювати на інших посадах з повним робочим днем під землею.
Підтвердженням роботи позивача на посаді по Списку № 1 є трудова книжка серії НОМЕР_1 від 02.07.2002 року та довідки № 795 від 04.09.2025 року та № 586 від 05.09.2025 року про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
На момент призову на військову строкову службу, станом на 24 травня 2003 року, та на дату первинного працевлаштування позивача, після демобілізації, станом на 29 жовтня 2004 року діяла редакція п.1 ст.2 Закону України “Про загальний військовий обов`язок і військову службу” та ст.8 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Відповідно до ст.8 “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, що діяла станом на 29.10.2004 року час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.
Редакція п. 1 ст. 2 Закону України “Про загальний військовий обов`язок і військову службу”: «Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній з захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам до загального стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби».
Редакція ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”: «Використання військовослужбовців для виконання завдань, не пов`язаних з військовою службою, не допускається. Військовослужбовці можуть залучатися до участі у ліквідації наслідків аварій, катастроф, стихійного лиха та в інших окремих випадках лише за рішенням Верховної Ради України. Час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю». 
Зазначені норми законів, не містить умов, наявності роботи по спеціальності до моменту призову на військову службу, або після її проходження. Така умова з`явилась після прийняття Закону України № 2636-IV “ Про внесення змін до деяких законів України щодо зарахування до стажу роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах, часу проходження строкової військової служби “ від 2 червня 2005 року “
Редакція ст. 8 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 02 червня 2005р.: «Абзац другий пункту 1 статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (2011-12 ) (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 15, ст. 190; 2004 р., № 36, ст. 446) доповнити двома реченнями такого змісту: "Час проходження строкової військової служби зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що передбачала право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію Закону України "Про пенсійне забезпечення" (1788-12) або на пенсію за віком на пільгових умовах до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (1058-15). Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі і час проходження строкової військової служби, які зараховуються до пільгового стажу, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію на пільгових умовах".»
Редакція п.1 ст. 2 “Про загальний військовий обов`язок і військову службу” є аналогічною.
На підставі викладеного, користуючись нормами п.1 ст.2 “Про загальний військовий обов`язок і військову службу”, аб.2 п.1 ст.8 "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", які діяли до 01.01.2006 року, суд вважає, що підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи по списку № 1 за спеціальністю “ гірник підземний” період строкової служби з 24.05.2003 року по 29.10.2004 року та до страхового стажу, відповідно до розділу 15 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи з 26.02.2002 року по 05.04.2003 року суд зазначає наступне.
У відповідності до ч.1 ст. 1 ст.40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування (частина 1статті 21 Закону №1058-IV).
Відповідно до частини 1 статті 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині 1 статті 12 цього Закону.
За приписами статті 1 Закону №1058-IV застрахована особа: фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою вказаної ж норми передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог зазначеного Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно зі статтею 20 Закону України №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до вказаного Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Суд вказує на те, що страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює особа, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Системний аналіз вказаних вище правових норм дає підстави дійти висновку про те, що до страхового стажу зараховується період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески. При цьому, на думку суду, виходячи із змісту наведених вище правових норм, порушення страхувальником вимог законодавства щодо порядку та строків сплати страхових внесків тягне негативні наслідки лише щодо самого страхувальника (зокрема, у вигляді сплати недоїмки, штрафних санкцій та пені) та не може мати негативних наслідків для застрахованої особи у вигляді незарахування до страхового (пільгового) стажу періоду роботи, протягом якого такій особі нараховувалася заробітна плата, на яку у свою чергу нараховувалися страхові внески, проте не з вини застрахованої особи страхові внески не були зараховані на відповідні рахунки або зараховувалися в рахунок сплати заборгованих страхувальником сум недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.
Крім того, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача як застрахованої особи, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 30 вересня 2019 року у справі №414/736/17, від 20 березня 2019 року у справі №688/947/17, від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а.
Таким чином, суд вважає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Така вимога щодо зарахування періоду роботи до страхового стажу введена в дію з 01.01.2004 року.
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 26.02.2002 року по 05.04.2003 року не є підставою для позбавлення позивача права на зарахування до страхового стажу спірного періоду роботи. 
З огляду на викладене, суд вбачає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до пільгового підземного стажу роботи по списку № 1, що дає право на призначення пенсії за віком по ст. 114 ч.3 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 період проходження строкової військової служби з 15.04.2003 року по 29.10.2004 року та до страхового стажу період роботи з 26.02.2002 року по 05.04.2003 року в ЗАТ “Агротрейд-Е”.
Враховуючи викладене, суд вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.10.2025 року № 04630020726 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 23.09.2025 року.
Що стосується позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:
- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);
- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);
- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);
- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З практики Європейського суду витікає наступне: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення”, призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто, в даному випадку відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні цієї частини позовних вимог. 
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.
Відповідно до частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Таким чином, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування у спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується вимогами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Судом встановлено, що позивач сплатив судовий збір за подання даного адміністративного позову до суду у сумі 968,96 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду підлягає стягненню в сумі 775,17 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань.
Згідно з частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 9, 242-246, 250, 255, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,- 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 02.10.2025 року № 04630020726 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до заяви про призначення пенсії від 23.09.2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) зарахувати до пільгового підземного стажу роботи по списку № 1, що дає право на призначення пенсії за віком по ст. 114 ч.3 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період проходження строкової військової служби з 15.04.2003 року по 29.10.2004 року та до страхового стажу період роботи з 26.02.2002 року по 05.04.2003 року в ЗАТ “Агротрейд-Е”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ч. 3 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням висновків суду в даній справі.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (84121, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, код ЄДРПОУ 13486010) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) сплачений судовий збір у розмірі 775,17 грн. 
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна