ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/3997/24 пров. № А/857/8107/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року (судді Клименко О.М., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження м. Львів) у справі № 380/3997/24 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення завданої шкоди,
ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до адміністративного суду із позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 40260,00 грн завданої шкоди, судові витрати покласти на відповідача.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року задоволено позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю. Вказує серед іншого, що позивач не надав суду і матеріали справи не містять жодних доказів (посібників, порадники, положення, інструкції) для встановлення порушення відповідачем обов`язків військової служби або службових обов`язків. Відповідно до ст.9 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі»» - Завдана шкода не підлягає відшкодуванню, а особи звільняються від матеріальної відповідальності у разі, якщо шкоду завдано внаслідок: 1) дії непереборної сили; 2) необхідної оборони; 3) крайньої необхідності; 4) виконання наказу або розпорядження командира (начальника), крім випадків виконання явно злочинного наказу або розпорядження; 5) виправданого службового ризику; 6) затримання особи, що вчинила злочин, фізичний або психічний примус; 7) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації. Відповідно до абз.1 (початок сторінки) с.3 Акту службового розслідування - «...Присутні при розмові взяли мікроавтобус і за 15-20 хвилин доїхали до місця пригоди. Там обабіч дороги на повороті побачили перекинутий на дах автомобіль LAND ROVER DISCOVERY, який опирався на дерево. З великими труднощами їм вдалося поставити автомобіль на колеса. Спробувати його завести, але не вдалося». Відповідно до абз.3 с.3 Акту службового розслідування - «.25.04.2022 на цьому автомобілі він виїхав у зону бойових дій: спочатку у м. Мирноград, потім у с.Дмитрівку, пізніше с.Рай-Олександрівку. На зворотньому шляху приблизно о 16-17 год потрапив під артилерійський обстріл, під дією вибухової хвилі автомобіль перекинувся на дах». Відповідно до абз.6 с.4 Акту службового розслідування - «автомобіль LAND ROVER DISCOVERY.... Знаходиться за адресою: м.Львів, вул.Під Голоском 20. ... Пропозиції комісії: автомобіль підлягає проведенню відновлювальних робіт». Відповідно до абз.1 с.5 позовної заяви - «Таким чином, Відповідач перебуваючи на посаді командира розвідувальної роти був матеріально відповідальною особою, службовим розслідуванням було визначено, що Відповідач у порушення вищезазначених приписів законодавства, спричинив пошкодження Автомобілю у зв`язку з чим, Автомобіль не підлягав подальшій експлуатації». Вимоги позовної заяви суперечать обставинам викладеним у Акті службового розслідування та Акту технічного стану військового майна. Також зазначає, що свідки засвідчили що автомобіль використовувався в зоні бойових дій і перестріли відповідача з перебинтованою головою, виявили автомобіль перевернутим на дах та який не заводився. В ЄДРСР та на сайті Судова влада не знайдено доказів існування кримінального провадження чи притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, автомобіль знаходиться в розпорядженні ВЧ, у якій склали Акт що автомобіль підлягає відновленню - Розділ 7 та Акту технічного стану військового майна від 27.03.2023, що суперечать вимогам позовної заяви де вказано що «Автомобіль не підлягав подальшій експлуатації» - абз.1 с.5 Позовної заяви. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку. Відповідно до наказу начальника Регіонального управління Сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по особовому складу) від 27.02.2023 № 18 Відповідача було переведено до військової частини НОМЕР_2 та матеріали справи не містять доказів до ВЧ НОМЕР_2 - вчиняли дії пов`язані з відшкодуванням шкоди, а позивач ВЧ НОМЕР_1 - не довела що вона наділена правом звернення до суду. Також вважає, що службове розслідування проведене з порушенням строків (понад 2 місяці) та без дотримання - особливостей проведення службового розслідування за фактами завданої державі матеріальної шкоди - відповідно до Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України (Наказ МОУ від 21.11.2017 № 608. Відповідно до п.13 Порядку - Службове розслідування має бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). В окремих випадках цей строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більше ніж на один місяць. Загальний строк службового розслідування не може перевищувати двох місяців.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 311 КАС України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25 лютого 2022 року № 35 лейтенанта ОСОБА_1 , призваного ІНФОРМАЦІЯ_2 25 лютого 2022 року, – старшого офіцера відділення зв`язку та інформаційної системи НОМЕР_3 окремої бригади територіальної оборони, ВОС-1215013 вважати таким, що з 25 лютого 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою. 
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24 листопада 2022 року № 303 капітана ОСОБА_1 , командира розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом начальника регіонального управління сил територіальної оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по особовому складу) від 16 листопада 2022 року № 139 на посаду заступника командира розвідувальної роти з морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , ВОС-3410003, вважати таким, що з 24 листопада 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 12 березня 2023 року № 71 вважати таким, що вибув із місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) у зв`язку з вибуттям до нового місця служби капітана ОСОБА_1 , призваного на військову службу під час мобілізації, заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , призначеного наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по особовому складу) від 27 лютого 2023 року № 18 на посаду офіцера резерву взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_2 , вважати таким, що 12 березня 2023 року справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.
Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 23 червня 2023 року № 180 капітана ОСОБА_1 , офіцера резерву 1 взводу резерву офіцерського складу роти резерву офіцерського складу військової частини НОМЕР_4 , звільненого наказом начальника регіонального управління Сил територіальної оборони “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” (по особовому складу) від 20 червня 2023 року № 95 з військової служби у відставку за станом здоров`я, з 23 червня 2023 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
У період з 30 грудня 2022 року по 30 квітня 2023 року уповноваженими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом втрати військового майна – автомобіля марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 .
За фактом проведеного службового розслідування складено акт службового розслідування, затверджений 30 квітня 2023 року командиром військової частини НОМЕР_1 , яким встановлено факт незабезпечення капітаном ОСОБА_1 збереження автомобільної техніки, належної військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим було заподіяно шкоду автомобілю марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 , VIN code: НОМЕР_6 . 
Згідно з довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди, складеною за підписом начальника автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 та помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи – начальника фінансово-економічної служби, розмір заподіяної шкоди становить 78258,00 грн.
01 травня 2023 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ № 53-ОД “Про результати службового розслідування”, яким вирішено, зокрема: звернутися до командира військової частини НОМЕР_2 з пропозицією про притягнення до дисциплінарної відповідальності капітана ОСОБА_1 за порушення вимог статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, що проявилося у неналежному виконанні службових обов`язків та псуванні військового майна; запропонувати командиру військової частини НОМЕР_2 відповідно до статей 5, 11 Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” притягнути капітана ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, за псування військового майна (автомобіля марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 , VIN code: НОМЕР_6 ), в результаті чого він підлягає проведенню відновлювальних робіт та капітальному ремонту.
Листом від 10 липня 2023 року № 1964/358 військова частина НОМЕР_7 повідомила військову частину НОМЕР_1 про неможливість вирішити питання щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності у зв`язку із його звільненням з військової служби.
Листом від 16 серпня 2023 року № 1480/1/3/76 військова частина НОМЕР_1 звернулася до відповідача із вимогою про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 40260,00 грн. 
Оскільки в добровільному порядку відповідач завдану під час проходження військової служби матеріальну шкоду в розмірі 40260,00 грн. не відшкодував, Військова частина НОМЕР_1 звернулася з цим позовом до суду.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Щодо меж перегляду в судів апеляційної інстанції, що передбачає статті 308 КАС України, суд апеляціної інстанції враховує наступне.
Верховний Суд у справах №160/13393/21, №420/1927/20, №0440/6027/18, №1640/2719/18, №520/5875/19 вже вирішував питання меж перегляду судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції, зокрема правомірності застосування наслідків частини четвертої статті 123 КАС України про залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду, у випадку, коли рішення суду першої інстанції не оскаржується з цих підстав.
У цих постановах Верховний Суд підкреслив, що межі перегляду судом апеляційної інстанції визначені статтею 308 КАС України, відповідно до якої суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 308 КАС України).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 2 статті 308 цього ж Кодексу).
Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, визначені частиною 3 статті 317 КАС України, а саме: 1) справу розглянуто неповноважним складом суду; 2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими; 3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою; 4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі; 5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні; 6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу; 7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Нормами абзацу другого частини 1 статті 319 КАС України встановлено, що порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього ж Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.
Беручи до уваги викладене, Верховний Суд, зокрема, у постанові від 21 липня 2021 року у справі № 520/5875/19 дійшов висновку, що розгляд судом справи, позов у якій подано за межами строків звернення, не відноситься до порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, у зв`язку з чим наявність таких обставин не дає суду апеляційної інстанції повноважень для скасування рішення суду, якщо доводи про пропуск строку звернення до суду не були підставою для апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.
Наявність у суду апеляційної інстанції повноважень скасовувати рішення суду першої інстанції із залишенням позовної заяви без розгляду не надає права суду апеляційної інстанції застосовувати ці повноваження з власної ініціативи в контексті обставин цієї справи.
Аналогічні висновки щодо застосування статей 308, 319 КАС України в подібних правовідносинах викладені також у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 0440/6027/18, від 12 січня 2021 року у справі №1640/2719/18, від 23 лютого 2021 року у справі № 420/1927/20 і від 15 червня 2023 року у справі №380/10649/21.
А відтак суд апеляційної інстанції не має підстав для перевірки рішення суду першої інстанції в частині висновків про дотримання позивачем строків звернення до суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 січня 2020 року у справі №813/1045/18 розглядаючи справу за позовом військової частини до військовослужбовця про стягнення з останнього матеріальної шкоди, завданої ним державі через особисту неправомірну бездіяльність під час проходження військової служби, дійшла висновку, що спір у справі щодо відшкодування державі в особі військової частини шкоди, завданої військовослужбовцем шляхом втрати майна під час здійснення ним повноважень, пов`язаних з проходженням військової (публічної) служби, є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів. Також Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що такі спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Частинами 2, 3, 4, 6 статті 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом. Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями. Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами. Види військової служби серед, яких вказана військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади ( полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24 березня 1999 року №548-XIV (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини). Обов`язки посадових осіб, не зазначені в цьому Статуті, визначаються відповідними порадниками та положеннями.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Згідно зі статтею 16 Статуту кожен військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці передбачено, що залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
Підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі” від 03 жовтня 2019 року № 160-IX (далі – Закон № 160-ІХ).
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 160-ІХ: інше майно - нерухоме та рухоме державне майно (крім військового майна, закріпленого за військовою частиною, установою, організацією, закладом), майно, залучене під час мобілізації, а також грошові кошти; матеріальна відповідальність - вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності; пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Статтею 2 Закону № 160-ІХ передбачено, що його дія поширюється, зокрема, на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.
За змістом частин першої, другої, четвертої статті 3 Закону № 160-ІХ підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди.
Переведення особи до іншого місця служби чи її звільнення з посади або служби не може бути підставою для звільнення її від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до приписів статті 5 Закону № 160-ІХ особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.
Командир (начальник), який своїм рішенням чи бездіяльністю порушив установлений порядок обліку, зберігання, використання військового та іншого майна або не вжив належних заходів, передбачених законодавством, щодо запобігання розкраданню, знищенню чи псуванню, іншому незаконному витрачанню військового та іншого майна, внаслідок чого було завдано шкоду, або щодо притягнення винних осіб до матеріальної відповідальності, несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб.
Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Частинами першою та другою статті 7 Закону № 160-ІХ передбачено, що розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
Обчислення розміру шкоди проводиться з урахуванням ступеня зносу військового та іншого майна за встановленими нормами.
Частинами шостою - восьмою статті 8 Закону №160-IX встановлено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис.
У разі якщо шкоду завдано кількома особами, у наказі командира (начальника) визначаються суми, що підлягають стягненню окремо з кожної особи, з урахуванням ступеня вини і конкретних обставин завдання ними шкоди.
За змістом положень статті 9 Закону № 160-ІХ посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.
У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.
Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Наказ доводиться до винної особи під підпис.
Згідно з частинами першою та другою статті 10 Закону № 160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Відшкодування шкоди, завданої командиром (начальником), здійснюється на підставі наказу старшого за службовим становищем командира (начальника).
Особа, яка завдала шкоду, за згодою командира (начальника) може добровільно відшкодувати її розмір повністю або частково, передати для відшкодування завданої шкоди рівноцінне майно або відремонтувати чи відновити пошкоджене, про що видається відповідний наказ. Не допускається відшкодування завданої шкоди рівноцінним майном у разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки та іншого майна, що відповідно до закону вилучене з цивільного обороту або обмежене в обороті.
Відповідно до статті 12 Закону № 160-ІХ у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.
Частиною першою статті 14 Закону № 160-ІХ передбачено, що наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
Суд відзначає, що предметом розгляду у цій справі є питання стягнення з відповідача на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 завданої відповідачем під час проходження військової служби матеріальної шкоди у розмірі 40260,00 грн.
У постанові від 27 грудня 2023 року у справі № 120/10943/21-а Верховний Суд зазначив, що у разі зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, перед судом постає питання не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи. Тож обсяг повноважень суду під час розв`язання таких спорів не закінчується дослідженням правильності розрахунку суми завданої шкоди, адже насамперед суд зобов`язаний перевірити наявність причино-наслідкового зв`язку між діями військовослужбовця, вчиненими під час перебування на посаді публічної служби, та заподіяною шкодою.
Пунктом 7 розділу І Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі - Порядок № 608), встановлено, що службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі».
Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування (пункт 5 розділу V Порядку № 608).
Пунктом 6 розділу V Порядку № 608 встановлено, що після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додається всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пункту 1 розділу VIII Порядку № 608 у разі виявлення факту завдання шкоди державі командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає службове розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
Згідно з пунктом 3 розділу VIII Порядку № 608 до матеріалів службового розслідування долучається довідка про вартісну оцінку заподіяної шкоди за підписом начальника відповідної служби та фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини.
Отже, колегія суддів вважає, що військовослужбовець може бути притягнутий до матеріальної відповідальності за результатами службового розслідування, проведеного з дотриманням вимог Закону № 160-ІХ і Порядку № 608.
З метою притягнення відповідача до матеріальної відповідальності командир військової частини НОМЕР_1 01.05.2023 видано наказ № 53-ОД “Про результати службового розслідування”, а відомості щодо оскарження відповідачем-апелянтом цього наказу відповідно до частини першої статті 14 Закону № 160-ІХ в матеріалах справи відсутні.
У період з 30 грудня 2022 року по 30 квітня 2023 року уповноваженими посадовими особами військової частини НОМЕР_1 було проведено службове розслідування за фактом втрати військового майна – автомобіля марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 .
Суд встановив, що проведеним службовим розслідуванням за фактом втрати військового майна – автомобіля марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 встановлено факт незабезпечення капітаном ОСОБА_1 , який обіймав посаду командира роти, збереження автомобільної техніки, належної військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим було заподіяно шкоду автомобілю марки LAND ROVER DISCOVERY, військовий номер НОМЕР_5 , VIN code: НОМЕР_6 .
При цьому як слідує з матеріалів службового розслідування у журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 за травень 2022 року відсутня інформація про підрив автомобіля LAND ROVER DISCOVERY, 1999 року випуску, військовий номер НОМЕР_5 . Журнал обліку амбулаторних хворих медичного пункту військової частини НОМЕР_1 також не містить інформації про отримання у травні 2022 року травми капітаном ОСОБА_1 . Отже, не встановлено, що пошкодження вказаного автомобіля сталося під час виконання бойового завдання, жодних доказів на підтвердження цього факту капітаном ОСОБА_1 не надано. В акті службового розслідування від 30 квітня 2023 року зазначено, зокрема, що: неправомірні дії військовослужбовця капітана ОСОБА_1 полягають у незабезпеченні збереження автомобільної техніки; вина капітана ОСОБА_1 виражається у формі необережності, оскільки, не забезпечуючи належний контроль за експлуатацією та збереженням автомобільної техніки, він не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків, хоча повинен був і міг їх передбачити; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась: неправомірні дії капітана ОСОБА_1 , які полягають у незабезпеченні збереження автомобільної техніки, перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із фактом псування майна, закріпленого за військовою частиною НОМЕР_1 (автомобіля LAND ROVER DISCOVERY, 1999 року випуску, військовий номер НОМЕР_5 , VIN code: НОМЕР_6 ). 
Аналізуючи доводи апелянта щодо обставин та висновків, зафіксованих в акті службового розслідування, також щодо проведеного загального строку службового розслідування, який не може перевищувати двох місяців колегія суддів такі відхиляє, оскільки позивач не оскаржував наказу від 01.05.2023 № 53-ОД “Про результати службового розслідування”, таких доказів до апеляційної скарги не подав, а у суду відсутні підстави переглядати наказ, який не є предметом оскарження у справі за позовом Військової частини.
Отже, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріалами справи підтверджується шкода, завдана військовій частині НОМЕР_1 , протиправна поведінка відповідача внаслідок неналежного виконання службових обов`язків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, тому наявні підстави для притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до статті 5 Закону № 160-IX.
Згідно з довідкою про вартісну оцінку заподіяної шкоди, складеною за підписом начальника автомобільної служби військової частини НОМЕР_1 та помічника командира військової частини НОМЕР_1 з фінансово-економічної роботи – начальника фінансово-економічної служби, розмір заподіяної шкоди становить 78258,00 грн.
Водночас за статтею 5 Закону № 160-ІХ за завдану з необережності шкоду військовослужбовець несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб. Розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.
Відповідно до статті 7 Закону України від 03 листопада 2022 року № 2710-IX Про “Державний бюджет України на 2023 рік” установлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2684 гривні. Отже, розмір шкоди, яку повинен відшкодувати відповідач з огляду на притягнення його до обмеженої матеріальної відповідальності, становить 40260,00 грн (2684,00 грн х 15).
Оскільки відповідач з 12 березня 2023 року вибув для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 позивач звернувся до вказаної військової частини з пропозицією щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.
Проте листом від 10 липня 2023 року № 1964/358 військова частина НОМЕР_7 повідомила військову частину НОМЕР_1 про неможливість вирішити питання щодо притягнення відповідача до матеріальної відповідальності у зв`язку із його звільненням з військової служби, повернувши матеріали службового розслідування військовій частині НОМЕР_1 .
За цих обставин листом від 16.08.2023 № 1480/1/3/76 військова частина НОМЕР_1 звернулася до відповідача із вимогою про добровільне відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 40260,00 грн. До цього листа відповідач долучив копії акта службового розслідування та наказу про притягнення відповідача до матеріальної відповідальності.
Суд першої інстанції встановив, що в добровільному порядку відповідач завдану під час проходження військової служби матеріальну шкоду в розмірі 40260,00 грн не відшкодував, а тому позивач на підставі статті 12 Закону № 160-ІХ звернувся з позовом до суду з вимогою про відшкодування завданої відповідачем шкоди з урахуванням приписів Закону № 160-ІХ. При цьому з урахуванням приписів частини четвертої статті 3 Закону № 160-ІХ звільнення позивача з військової служби не може бути підставою для звільнення його від матеріальної відповідальності, встановленої законом.
Апеляційним судом взято до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 10.09.2020 у справі № 360/4790/19, відповідно до якого питання обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення, але при цьому необхідно враховувати певні обставини. Суд здійснює правову оцінку рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень за критеріями частини другої статті 2 КАС України, які є межею для дискреційних повноважень останніх. Правова оцінка правильності та обґрунтованості рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності повинна перевірятися судами насамперед у тому, чи таке рішення прийнято у межах повноважень, у порядку та спосіб, встановлені Конституцією та законами України, чи дійсно у діях особи є встановлені законом підстави для застосування дисциплінарного стягнення, чи є застосований вид стягнення пропорційним (співмірним) із учиненим особою діянням.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Підсумовуючи все вищенаведене, виходячи з системного аналізу норм законодавства та обставин справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі військової частини НОМЕР_1 40260,00 грн завданої шкоди, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України “Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 січня 2025 року у справі № 380/3997/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 23.02.26