ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

17 лютого 2026 року	Справа №160/32702/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Ніколайчук С.В. 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання скасувати рішення

УСТАНОВИВ:

14 листопада 2025 ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідач 1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач 2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , у якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № 90 від 10.11.2025 року, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації;
- зобов`язати Комісію ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2025 року про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , з урахуванням висновків суду, викладених в мотивувальній частині цього судового рішення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що він отримав повідомлення , в якому відмовлено наданні відстрочки п. 3 ч. 1 ст 23 з підстав не надання свідоцтв про народження кожної дитини, письмовий договір між батьками про те з ким будуть проживати діти та про участь другого з батьків у їх вихованні, з чим позивач не погоджується та вважає відмову у наданні відстрочки протиправною та підлягає скасуванню, оскільки до заяви про надання відстрочки позивач надав три нотаріально завірених свідоцтва про народження, копія паспорта та РНОКПП, три нотаріально засвідчених заяв про активну участь у вихованні та утриманні дітей від мам, відомості з Єдиного реєстру боржників про відсутність заборгованості за категорією стягнення елементів з датою оформлення 05.09.2025 року.
Ухвалою від 17 листопада 2025 року суд відкрив провадження в цій адміністративній справі, призначив справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
27.11.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача 2 просить відмовити в задоволенні позовної заяви, звертаючи увагу суду на той факт, що надані копії нотаріальних заяв колишніх дружин Позивача датовані лютим та березнем 2024 року що унеможливлює підтвердження факту прийняття Позивачем участі у вихованні та утриманні дітей.
Лише зараз, до позову позивач додає в якості доказу про активну участь батька у вихованні та утриманні дітей копії довідок, квитанцій, договорів, які свідчать проте, що позивач здійснює оплату за навчання, переводить гроші на рахунки матерів, та безпосередньо утримує своїх неповнолітніх синів, які не були предметом вивчення Комісією.
Комісія, на час розгляду заяв позивача від 10.09.2025 та від 04.11.2025, була фактично позбавлена можливості встановити сам факт утримання позивачем своїх дітей.
З урахуванням вище викладеного, ІНФОРМАЦІЯ_3 , як суб`єкт владних повноважень, діяв відповідно до вимог чинного законодавства.
Відповідач 1 правом на надання відзиву не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Частинами 5, 8 ст.262 КАС України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Відповідно до вимог статтей 257, 262 КАС України справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Суд, дослідив матеріали справи, з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінив докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізував застосування норм матеріального та процесуального права, встановив таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 .
04.11.2025 позивач особисто через центр надання адміністративних послуг м. Дніпра подав на ім`я голови комісії Амур- Нижньодніпровського районного у м. ІНФОРМАЦІЯ_5 заяву про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, у зв`язку із знаходженням на утриманні останнього трьох дітей віком до 18 років, про що свідчить опис документів, що додано до ЦНАП № вх. Реєстрації: 305015-013370-851-04-2025 від 04.11.2025 та реєстраційний номер 20251104-55939.
До заяви були додані:
- три свідоцтва про народження дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 
- паспорт та РНОКПП заявника ОСОБА_1 ;
- військово-обліковий документ ОСОБА_1 ,-
- довідка Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у м. Дніпрі від 03.11.2025 № 173780 про відсутність відкритих виконавчих проваджень стосовно стягнення аліментів з ОСОБА_1 ;
- три копії нотаріально завірених заяв від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про участь батька ОСОБА_1 у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей.
11.11.2025 позивач отримав повідомлення № 2715 від 10.11.2025 з якого слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_9 при розгляді заяви ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» протоколом № 90 від 10.11.2025 року відмовила у наданні відстрочки.
Причини відмови: не надано свідоцтво про народження кожної дитини, письмовий договір між батьками проте з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх утриманні.
Вважаючи протиправним висновок комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 № 90 від 10.11.2025, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідачів, викладених в відзивах на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діяли на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із приписами ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).
Частинами першою, другою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб, що неодноразово продовжувався.
Строк дії воєнного часу неодноразово продовжувався відповідними Указами Президента України і діє, зокрема, на момент розгляду цієї справи.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначає Закон України від 21.10.1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" (далі - Закон № 3543-XII).
Водночас підстави звільнення від призову на військову службу під час мобілізації передбачені статтею 23 Законом № 3543-XII.
Так згідно з п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
За змістом положень ч. 7, 8 ст. 23 Закону № 3543-XII перевірка підстав щодо надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації та її оформлення здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації може оформлюватися за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів на підставі даних, отриманих з інших державних реєстрів або баз даних, які підтверджують, що військовозобов`язаний має право на одну з вищезазначених відстрочок. Порядок оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за допомогою цього реєстру визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 року № 154 (далі - Положення № 154), територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з абз. 9 п. 11 Положення № 154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення, оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Алгоритм отримання військовозобов`язаними особами відстрочки регламентовано Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (далі - Порядок № 560 у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. п. 56, 57 вказаного Порядку відстрочка від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період надається військовозобов`язаним з підстав, визначених ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
Для розгляду питань надання військовозобов`язаним відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період при районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (відокремлених відділах) утворюються комісії у такому складі:
голова комісії керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (відокремленого відділу);
члени комісії представники апарату, структурних підрозділів (освіти та науки, охорони здоров`я, соціального захисту населення, служби у справах дітей, центру надання адміністративних послуг) районної, міської держадміністрації (військової адміністрації).
Згідно з п. 58 Порядку № 560 за наявності підстав для одержання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період військовозобов`язані (крім заброньованих) особисто подають на ім`я голови комісії районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу заяву за формою, визначеною у додатку 4, до якої додаються документи, що підтверджують право на відстрочку, або копії таких документів, засвідчені в установленому порядку, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Заява військовозобов`язаного підлягає обов`язковій реєстрації.
Так Додаток 5 цього Порядку визначає, що документами, що підтверджують право на відстрочку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону № 3543-XII є: свідоцтво про народження дітей (трьох і більше) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про реєстрацію шлюбу з матір`ю (батьком) дітей (трьох і більше) або рішення суду про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей з батьком (матір`ю), або рішення органу опіки і піклування про визначення місця проживання з тим із батьків, який є військовозобов`язаним, або письмовий договір між батьками про те, з ким будуть проживати діти та участь другого з батьків у їх вихованні, або рішення суду про встановлення факту перебування дитини на утриманні військовозобов`язаного відповідно до положень статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, а також договір про сплату аліментів на дитину.
Суд наголошує, що вказана норма містить альтернативний перелік документів, що підтверджують утримання дітей.
Відповідно до п. 60 Порядку № 560 комісія вивчає отримані заяву та підтвердні документи, оцінює законність підстав для надання відстрочки, за потреби готує запити до відповідних органів державної влади для отримання інформації, що підтверджує право заявника на відстрочку, або використовує інформацію з публічних електронних реєстрів.
Комісія зобов`язана розглянути отримані на розгляд заяву та документи, що підтверджують право на відстрочку, протягом семи днів з дати надходження, але не пізніше ніж протягом наступного дня від дати отримання інформації на запити до органів державної влади.
На підставі розгляду отриманих документів комісія ухвалює рішення про надання або відмову у наданні відстрочки. Рішення комісії оформляється протоколом.
Про прийняте комісією рішення повідомляється засобами телефонного, електронного зв`язку або поштою заявнику не пізніше ніж на наступний день після ухвалення такого рішення.
У разі позитивного рішення військовозобов`язаному надається довідка із зазначенням строку відстрочки за формою, визначеною у додатку 6.
У разі відмови у наданні відстрочки військовозобов`язаному повідомляють письмово із зазначенням причин відмови за формою, визначеною у додатку 7.
Таке рішення може бути оскаржене у судовому порядку.
Під час розгляду справи суд встановив, що підставою для відмови у наданні позивачу відстрочки як батьку трьох малолітніх дітей стала відсутність, на думку відповідача, письмового договору між батьками проте з ким з батьків будуть проживати діти, та про участь другого з батьків у їх утриманні.
Відповідно до ч. 2 та 4 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.
Суд наголошує, що дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно із ст. 133 СК України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.
В силу вимог ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Разом з тим, згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 5 ст. 183 СК України встановлено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно із частиною 1, 2, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Суд зауважує, що факт перебування на утриманні позивача три свідоцтва про народження дітей ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_8 ; довідка Амур-Нижньодніпровського відділу ДВС у м. Дніпрі від 03.11.2025 № 173780 про відсутність відкритих виконавчих проваджень стосовно стягнення аліментів з ОСОБА_1 ; три копії нотаріально завірених заяв від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про участь батька ОСОБА_1 у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей.
Відтак вищевказані документи у повному обсязі свідчать про утримання позивачем дітей від попередніх шлюбів так і нинішнього шлібу.
Твердження відповідача 2 стосовно того, що лише до позовної заяви позивач додав докази активної участі у вихованні та утриманні дітей (копії довідок, квитанції, договори за навчання) та комісія під час розгляду заяви про змивача про надання відстрочки від призову була позбавлена можливості встановити факт утримання позивачем своїх дітей , суд не приймає до уваги, оскільки копії нотаріально завірених заяв від ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про участь батька ОСОБА_1 у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей є достатнім доказом для надання відстрочки на підставі п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію"
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, суд вважає, що заяву позивача відповідач належним чином не розглянув, не дослідив всіх доказів та не здійснив перевірку наявності підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації за доданими документами, що свідчить про протиправність рішення відповідача щодо відмови у наданні відстрочки від призову на військову службу, оформленого протоколом комісії № 90 від 10.11.2025 року.
В той же час, суд звертає увагу, що завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У разі, якщо суб`єктом владних повноважень на момент прийняття рішення не перевірено дотримання суб`єктом звернення усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт владних повноважень має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати його прийняти рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, суд робить висновок, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача 2 у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560 «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі пункту 3 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 968,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2, яким прийнято протиправне рішення.
Керуючись ст. 139, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання скасувати рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 , оформлене протоколом № 90 від 10.11.2025 року, в частині відмови у наданні ОСОБА_1 відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.11.2025 року про надання відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 3 ч.1 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та прийняти відповідне рішення, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) судові витрати з оплати судового збору в розмірі 968,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.В. Ніколайчук