Справа № 133/3415/25
Провадження № 22-ц/801/257/2026
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дурач О. А.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року	Справа № 133/3415/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Голоти Л. О., Войтка Ю. Б.,

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Сенс Банк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кравчука Михайла Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Дурач О. А. у залі суду, 

встановив:

Короткий зміст вимог 
У вересні 2025 року АТ «Сенс Банк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23 червня 2021 року ОСОБА_1 уклала з АТ «Альфа Банк», угоду про надання споживчого кредиту № 491052887.
Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації. 
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. 
Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість за Кредитним договором, яка становить 33 568,52 грн. 
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30 листопада 2022 року.
Розрахунок суми до стягнення з відповідача: загальна сума заборгованості станом на 25 червня 2025 року становить 33 568,52 грн, з яких 14 408,41 грн – заборгованість по тілу кредиту, 19 160,11 грн – заборгованість по відсотках.
З метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу позичальника направлено Досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань. Дану вимогу залишено відповідачем без реагування.
Покликаючись на викладене, позивач у заявленому позові просив стягнути з відповідачки на свою користь вказаний розмір заборгованості та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року позов було задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» у погашення заборгованості за кредитним договором № 491052887 від 23 червня 2021 року станом на 23 червня 2025 року заборгованість за кредитом у загальній сумі 33 568,52 грн, з яких 14 408,41 грн – заборгованість по тілу кредиту, 19160,11 грн – заборгованість по відсотках. Вирішено питання судових витрат.
Ухвалюючи таке рішення, місцевий суд встановив, що доведеним є укладення між сторонами кредитного договору, умови якого відповідачем не виконані, що призвело до утворення заборгованості у вказаній позивачем сумі, що свідчить про наявність підстав для задоволення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись із таким рішенням, представник відповідачки подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 грудня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя – Оніщук В. В., судді: Голота Л. О., Войтко Ю. Б.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 грудня 2025 року апеляційну скаргу було залишено без руху.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 грудня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 січня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
У апеляційній скарзі зазначено, що суд поверхнево дослідив обставини справи, про що свідчить посилання в судовому рішенні на кредитора АТ КБ «Приватбанк» тоді як спір у цій справі виник із кредитором АТ «Сенс Банк».
Позивачем не було підтверджено факт виконання умов кредитного договору кредитором, а саме не підтверджено факт переведення коштів.
Долучені до матеріалів справи розрахунки свідчать про те, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань у відповідача виникла заборгованість у розмірі 33 568,52 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 14 408,41 грн, заборгованість за відсотками 19 160,11 грн. Але відповідно до Графіку платежів та розрахунку вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості усіх супутніх товарів, зазначена сума загальної вартості кредиту 32 451,30 грн, і це без урахування сплаченої суми в розмірі 5 817,70 грн, які Позивач зазначає у наданому розрахунку заборгованості. Виходячи з вищезазначеного виникає питання яким чином проводились розрахунки заборгованості по кредиту якщо при умові сплати 5 817,70 грн сума мала б зменшитись, а не навпаки, тому не зрозуміло з яких вихідних даних складався розрахунок.
Враховуючи пункти 6-1 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» від 17 березня 2020 року №533-ІХ у Позивача відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на свою користь суми нарахованих процентів.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня) та інших платежів, що підлягають сплаті споживачем за порушення виконання його зобов`язань на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Оскільки сума займу становила 33 568,52 грн - проценти за її користування не можуть перевищувати 5 035,27 грн, тоді як судом було стягнено 19 160,11 грн, що є несправедливим.
У контексті дотримання Закону України «Про захист прав споживачів» розмір відсотків за порушення строків повернення кредиту має ознаки несправедливого у розумінні пункту 5 частини третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки встановлює вимогу щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
23 червня 2021 року ОСОБА_1 власноруч підписала оферту на укладання угоди про надання кредиту № 491052887, відповідно до якої відповідачка запропонувала АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про надання споживчого кредиту, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», що укладений між нею та банком.
Тип кредиту – «Кредит готівкою», сума кредиту – 16 103,21 грн, процентна ставка річних – 39,90%, тип ставки – фіксована. Строк кредиту – 48 місяців (а. с. 39).
Цього ж дня ОСОБА_1 власноруч підписала графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту із аналогічними умовами (а. с. 40-41, зворот а. с. 41-42).
Відповідно до меморіального ордеру № 350923719 від 24 червня 2021 року ОСОБА_1 на кредитний рахунок № НОМЕР_1 було перераховано 16 103,21 грн із призначенням платежу «Надання кредиту за кредитним договором №491052887 вiд 23.06.2021» (а. с. 45).
На а. с. 15-38 виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 .
Як видно із розрахунку заборгованості загальна сума заборгованості станом на 25 червня 2025 року становить 33 568,52 грн, з яких 14 408,41 грн – заборгованість по тілу кредиту, 19 160,11 грн – заборгованість по відсотках (а. с. 49).
30 листопада 2022 року найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань , витягом з державного реєстру банків (а. с. 46-57, 58).

Позиція суду апеляційної інстанції
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає у повній мірі.
Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно із ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Із доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, апеляційним судом встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором АТ «Сенс Банк» виконало своєчасно і повністю, надавши кредиті кошти відповідачці в повному обсязі, що підтверджується відповідними первинними бухгалтерськими документами – випискою по рахунку, меморіальним ордером.
Натомість ОСОБА_1 належним чином не виконала зобов`язання із повернення кредитних коштів та сплати процентів за кредитним договором, з умовами якого вона погодилася шляхом власноручного підпису в оферті, паспорті споживчого кредит, графіку погашення заборгованості.
Сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/564/18, доказами які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.
Аналогічна за змістом норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Із виписки про рух коштів по рахунку відповідачки видно, що вона активно користувалася кредитними коштами та частково погашала заборгованість, а тому є достатні підстави для висновку про доведеність того факту, що сторони в письмовому вигляді погодили розмір відсотків та щомісячних платежів.
Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.
У постанові від 23 грудня 2020 року у справі №127/23910/14-ц Верховний Суд також вказав, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
На підставі викладеного апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту у заявленому розмірі. 
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеному у ст. 13 ЦПК України, саме відповідач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами, визначає докази, якими підтверджуються його заперечення проти позову, доводиться їх достатність та переконливість. 
Натомість відповідач, ані в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не надав обґрунтованих заперечень (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.
Відповідачка не оспорювала та не оспорює факт отримання кредитних коштів, а також розмір заборгованості, відтак у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати, що відповідачка не була ознайомлена з умовами кредитування, у тому числі і з розміром відсотків та щомісячних платежів. 
До того ж матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до позивача з вимогою про надання роз`яснень щодо умов кредитного договору, натомість протягом тривалого часу – понад чотири роки – виконувала умови договору, що свідчить про їх розуміння та погодження.
Стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, завлений стороною позивача.
Доводи апеляційної скарги про невідповідність нарахованих відсотків графіку платежів, погодженому сторонами, суд відхиляє, адже такий графік був складений із розрахунку належного виконання боржницею грошового зобов`язання, а оскільки заборгованість за тілом кредиту та процентами за їх користування не погашалися, розмір нарахувань відповідно банком не зменшувався.
Також апеляційний суд відхиляє доводи представника відповідачки про неправомірне нарахування пені за прострочення виконання зобов`язання у період дії воєнного стану, адже такі доводи не стосуються обставин цієї справи, оскільки кредитором пеня за спірним кредитним договором не нараховувалася.
Водночас апеляційний суд звертає увагу, що у апеляційній скарзі ототожнено поняття пені за прострочення виконання зобов`язання та процентів за користування кредитом, що зводиться до хибного тлумачення норм права та є безпідставним.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року)..
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, тому судові витрати за перегляд справи судом апеляційної інстанції слід залишити за ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Кравчука Михайла Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 05 листопада 2025 року залишити без змін.
Судові витрати, понесені ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції, залишити за нею.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий           В. В. Оніщук

Судді          Л. О. Голота

Ю. Б. Войтко