ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/18663/24 Суддя (судді) першої інстанції: Лисенко В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Попової О.Г., суддів Оксененка О.М. та Чуприни О.В., перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 295, 296 КАС України апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в Київській області від 08.06.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 17.07.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.07.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 01.08.2023 № ПС 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 10.11.2023 № 056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 № 056350011832 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 та прийняти рішення, яким призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 22 травня 2023 року.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 адміністративний позов частково.
- визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 08.06.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області від 17.07.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 28.07.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області від 01.08.2023 №ПС56350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області від 10.11.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 25.12.2023 №056350011832, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 02.02.2024 №056350011832 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981, за наслідком розгляду заяви прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком з 22 травня 2023 року, з урахуванням висновків суду у даній справі.
Відмовлено у задоволенні решти позовних вимог.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з відповідачів сплачений судовий збір. 
Не погоджуючись з таким рішенням суду, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що страховий стаж позивача складає 29 років 11 місяців 26 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки з 18.12.1981 по 06.03.1992, оскільки в записі відсутні підстави звільнення, згідно до архівної довідки - вказане прізвище позивачки у документі не співпадає з її дошлюбним прізвищем. Період з січня 1987 по березень 1993 не зарахований, згідно архівних довідок про заробітну плату, так як відсутня інформація про прийняття і звільнення з роботи. Зазначене є порушенням Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях від 20.06.1974 № 162 та Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58. 
Ухвалами колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.02.2026 та від 04.03.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, аргументи та доводи сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово, починаючи з 01 червня 2023 року, зверталась до Пенсійного фонду із заявами про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
За принципом екстериторіальності заяви розглядались відповідачами і ОСОБА_1 відмовлялось у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Останній раз позивачка 28 січня 2024 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про призначення пенсії за віком.
За принципом екстериторіальності заяву було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Львівській області від 02.02.2024 № 056350011832 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно вказаного рішення на підставі наданих документів до страхового стажу позивачці не зараховано період роботи з 18.12.1981 по 06.03.1992 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 26.02.1981 оскільки в записі відсутні підстави звільнення. Згідно архівної довідки № 19-07-08/09, виданої 11.01.2024 теж неможливо зарахувати, оскільки вказане прізвище особи у документі не співпадає з дошлюбним прізвищем, період роботи з січня 1987 року по березень 1993 року не зарахований до трудового стажу, згідно архівних довідок про заробітну плату № 19-07-08/03 та 19-07-08/4 виданих 04.01.2024 Бахмутським архівом, оскільки відсутня інформація про прийняття та звільнення.
Не погоджуючись з рішеннями відповідачів, позивачка оскаржила їх до суду. 
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що відсутність будь-якої інформації від підприємства не може бути наслідком позбавлення позивача права на призначення пенсії за віком, враховуючи, що останній має необхідний стаж, який підтверджується записами у трудовій книжці. Отже, пенсійний орган протиправно не зарахував спірні періоди роботи до страхового стажу позивача.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з частиною першою статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Відповідно до статті 48 Кодекс законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Трудова книжка ведеться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п`ять днів, тобто перебувають у трудових відносинах. На позаштатних працівників трудова книжка ведеться за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ (далі Закон №1788-ІІІ) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно із пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
З 01 січня 2004 року основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду є Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-IV пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 
- пенсія за віком; 
- пенсія по інвалідності;
- пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно статті 26 Закону № 1058-IV право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина четверта статті 24 Закону № 1058-IV).
У законодавстві, що діяло до 01.01.2004, зокрема у Законі України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-ХІІ, йшлося про стаж роботи, що дає право на призначення трудових пенсій (загальний трудовий стаж).
Зміст поняття "загальний трудовий стаж" є ширшим, ніж поняття "страховий стаж", оскільки до першого включаються також періоди суспільно корисної діяльності, коли особа не підлягала загальнообов`язковому соціальному страхуванню.
Положеннями статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
З матеріалів справи встановлено, що відповідачі відмовляли позивачці в призначенні пенсії, вказуючи як на підставу - недостатність необхідного страхового стажу.
Згідно позовних вимог спірним періодом являється час роботи позивачки з 18.12.1981р. по 06.03.1992р.
Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.02.1981, позивачка у період з 18.12.1981 по 06.03.1992 працювала на Артемівській взуттєвій фабриці. У трудовій книжці зазначено прізвище " ОСОБА_2 ", яке згодом було замінено на прізвище " ОСОБА_3 ".
Робота на Артемівській взуттєвій фабриці у зазначений період підтверджується і архівною довідкою № 19-07-08/03 від 04.01.2024 із зазначенням її заробітної плати.
Також, в архівній довідці від 11.01.2024 № 19-07-08/09 вказано, що позивачка була прийнята на фабрику на підставі наказу 18.12.1981р. згідно наказу №111-к від 13.12.1982р. та звільнена з 06.03.1992р. на підставі наказу № 45-к від 06.03.1992р. за власним бажанням. 
Колегія суддів зазначає, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи.
Так, в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №687/975/17 викладена правова позиція, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретній посаді, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а (провадження № К/9901/2310/18) висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Водночас, судом встановлено та це видно з матеріалів справи, що в трудовій книжці позивачки є посилання на наказ про прийняття на роботу як на підставу внесення записів, вони завірені підписом повноважної особи та печаткою, не містять виправлень, архівні довідки підтверджують і уточнюють всі необхідні дані щодо роботи ОСОБА_1 на Артемівській взуттєвій фабриці у спірний період, а відтак колегія суддів не може погодитись із висновком відповідача про відсутність у позивача права на зарахування означеного періоду до страхового стажу через дефектність цієї трудової книжки з мотивів того, що запис про звільнення не містить посилання на номер наказу, оскільки такий її недолік не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист з огляду на те, що позивачка жодним чином не впливає на дотримання роботодавцем порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі її недоліки, а підставою для врахування страхового стажу для призначення пенсії є наявність страхового стажу необхідного розміру, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
При цьому колегія суддів також зазначає, що витребування та перевірка додаткових документів і уточнюючих довідок є правом пенсійного органу, тобто перекладання обов`язку доказування, надання відомостей тощо на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку зазначених у трудовій книжці відомостей не може бути підставою для обмеження права пенсіонера на отримання належної пенсії.
Тобто в розрізі цієї справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивачка наділена правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав - певних недоліків трудової книжки.
З огляду на викладене, на думку колегії суддів, відсутні підстави для відмови в зарахуванні до страхового стажу спірного періоду роботи, оскільки він підтверджений належними та допустимими доказами у своїй сукупності.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, так як суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30.12.2025 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Суддя-доповідач Попова О.Г.

Суддя Оксененко О.М

Суддя Чуприна О.В.