П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року м. Київ

Справа №754/5939/25
Провадження: № 22-ц/824/3548/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддівВерланова С. М.,Нежури В.А., 

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Коваленко Л. І.,
у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

В квітні 2025 року КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що відповідачі, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, що надаються КП ВО «Київтеплоенерго». У зв`язку з невиконанням ними обов`язку з оплати спожитих послуг, виникла заборгованість. Відповідно до статті 541 ЦК України, частини третьої статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, відповідачі як дієздатні особи, що зареєстровані у квартирі, несуть солідарну відповідальність за вказаним боргом. 
У зв`язку з чим, підприємство просило суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за житлово-комунальні послуги (з постачання з постачання теплової енергії та гарячої води) у розмірі 133 517,43 грн станом на 31.01.2025, зокрема:
1) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26515,36 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 3029,66 грн, три відсотки річних у розмірі 787,29 грн;
3) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18579,42 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2412,45 грн, три відсотки річних у розмірі 567,47 грн;
4) заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38620,20 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 3878,79 грн, три відсотки річних у розмірі 892,33 грн, пеню у розмірі 611,25 грн;
5) заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання гарячої води у розмірі 32315,74 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 3109,02 грн., три відсотки річних у розмірі 690,75 грн, пеню у розмірі 506,74 грн;
6) заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 119,67 грн;
7) заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 881,29 грн;
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго: заборгованість за спожиті з 01.08.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 26 515,36 грн, інфляційну складову боргу у розмірі 3029,66 грн, три відсотки річних у розмірі 787,29 грн; заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 18579,42 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2412,45 грн, три відсотки річних у розмірі 567,47 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 38620,20 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 3878,79 грн, три відсотки річних у розмірі 892,33 грн, пеню у розмірі 611,25 грн; заборгованість за спожиті з 01.11.2021 - 28.02.2022 послуги з постачання гарячої води у розмірі 3532,43 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 502,34 грн, три відсотки річних у розмірі 97,85 грн, пеню у розмірі 65,00 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 119,67 грн; заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 881,29 грн
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з 01.03.2022 - 31.01.2025 послуги з постачання гарячої води у розмірі 28 783,31 грн; інфляційну складову боргу у розмірі 2606,68 грн, три відсотки річних у розмірі 592,90 грн, пеню у розмірі 441,74 грн
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 1 514,00 грн.
Сплачений Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у сумі 1514,00 грн компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У стягненні солідарної заборгованості з ОСОБА_2 , що виникла за період з 01.03.2022 по 31.01.2025, відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням в частині задоволених позовних вимог, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду в оскаржуваній частині просили скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.
На обгрунтування доводів апеляційної скарги зазначили, що суд безпідставно не застосував наслідки спливу позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості за період з 01 травня 2018 року по 09 липня 2022 року. На їх переконання, з урахуванням положень статей 256, 257, 267 ЦК України, заборгованість може бути стягнута лише в межах трирічного строку, що передував зверненню позивача до суду. При цьому вони вказують, що карантинні обмеження та введення воєнного стану не перешкоджали позивачу звертатися до суду, а тому ці обставини не можуть вважатися підставою для продовження або зупинення перебігу позовної давності.
Також, наголошують на безпідставності нарахування пені, посилаючись на положення статті 258 ЦК України щодо спеціальної однорічної позовної давності для вимог про стягнення неустойки. На їх думку, суд першої інстанції не перевірив дотримання цього строку.
Окремо заперечують правомірність стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, вважаючи, що позивач не навів належного правового обґрунтування можливості їх застосування до заборгованості за житлово-комунальні послуги, а також що такі нарахування можуть здійснюватися лише в межах трирічного строку до подання позову.
Крім того, посилаються на те, що ОСОБА_2 з березня 2022 року проходив військову службу у Збройних Силах України, фактично не проживав у спірній квартирі та не користувався комунальними послугами, у зв`язку з чим, на їх думку, до нього не можуть застосовуватися примусові стягнення.
Також у скарзі зазначено про неналежну якість наданих комунальних послуг, зокрема, перерви у постачанні гарячої води та теплової енергії, а також про відсутність належного функціонування приладів обліку, що, на переконання апелянтів, ставить під сумнів правильність здійснених нарахувань.
Додатково, посилаються на тяжке матеріальне становище сім`ї, поранення та статус учасника бойових дій одного з відповідачів, інвалідність матері та відсутність стабільного доходу, вважаючи, що ці обставини суд першої інстанції не врахував належним чином.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 06 листопада 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Від відповідача відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2025 року оскаржується в частині задоволених позовних вимог, а тому в іншій частині не переглядається.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 17, 22).
Згідно з витягом з реєстру територіальної громади м. Києва у зазначеній квартирі зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а. с. 5).
Співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальних послуг окремих договорів, у зв`язку з чим правовідносини між сторонами регулюються типовими індивідуальними договорами, затвердженими Кабінетом Міністрів України, які є публічними договорами приєднання.
Судом установлено, що у період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2021 року позивач надавав послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, а з 01 листопада 2021 року послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (а. с. 16,20,21).
Відповідачі як індивідуальні споживачі зобов`язані здійснювати оплату за надані житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, визначені законодавством та умовами типових договорів.
Матеріалами справи підтверджено, що відповідачами належним чином та в повному обсязі не здійснювалася оплата за надані послуги, у зв`язку з чим станом на 31 січня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 133 517,43 грн, яка складається з:
заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01.05.2018 по 31.10.2021;
заборгованості за послуги з централізованого постачання гарячої води за вказаний період;
заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води з 01.11.2021;
плати за абонентське обслуговування;
інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені, нарахованих у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.
Також судом установлено, що ОСОБА_2 з 17 березня 2022 року проходив військову службу у Збройних Силах України (а. с. 50 -54).
Із заявами про проведення перерахунку вартості послуг або складання актів-претензій щодо їх неналежної якості відповідачі до позивача не зверталися, належних доказів складання таких актів суду не надали.
В суді першої інстанції відповідачами було заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності щодо частини заявлених позовних вимог. Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідачі частково визнали наявність заборгованості за житлово-комунальні послуги за період, який, на їх переконання, не охоплюється строком позовної давності, зазначивши власний розрахунок суми, що підлягає стягненню.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач є належним виконавцем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води у спірному багатоквартирному будинку, а відповідачі як особи, зареєстровані у житловому приміщенні, є індивідуальними споживачами та зобов`язані здійснювати оплату наданих житлово-комунальних послуг у встановлені законом строки.
Суд дійшов висновку про те, що наданими позивачем розрахунками підтверджено наявність у відповідачів заборгованості за спірний період, а доказів належного виконання обов`язку щодо оплати або проведення перерахунку вартості послуг відповідачами не подано.
Оцінюючи заяву відповідачів про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності продовжувався на період дії карантину та був зупинений у зв`язку із запровадженням воєнного стану, у зв`язку з чим станом на день звернення позивача до суду строк позовної давності не сплив.
Разом з тим, врахувавши встановлені обставини проходження ОСОБА_2 військової служби з березня 2022 року, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність розмежування обсягу відповідальності відповідачів та відмовив у стягненні з нього заборгованості за послуги з постачання гарячої води за період його фактичної відсутності.
Крім того, суд першої інстанції визнав обґрунтованими вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені як відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Перевіряючи такі висновки суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Встановлено, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виконавцем послуг за якими є позивач.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, чинної на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила).
Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.
Згідно з ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Наявність правовідносин між сторонами за договорами теплопостачання, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого теплопостачання, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.
Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.
Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Установивши, що КП «Київтеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення, а з 01 листопада 2021 року послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у багатоквартирному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідачі є особами, зареєстрованими у зазначеному житловому приміщенні та споживачами відповідних житлово-комунальних послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виникнення у відповідачів обов`язку з оплати наданих послуг.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем на обґрунтування заявлених вимог разом із позовною заявою подано детальний розрахунок заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 травня 2018 року по 31 січня 2025 року із зазначенням нарахувань, здійснених оплат, залишку заборгованості, а також розрахунок інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.
З наданого розрахунку вбачається, що станом на 31 січня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 133 517,43 грн, яка складається з основного боргу за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії та гарячої води, плати за абонентське обслуговування, а також нарахованих відповідно до вимог законодавства інфляційних втрат, трьох відсотків річних та пені.
Разом із тим, урахувавши встановлені обставини проходження ОСОБА_2 військової служби з 17 березня 2022 року та його фактичну відсутність у спірному житловому приміщенні у зазначений період, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність розмежування обсягу відповідальності відповідачів та визначив до стягнення суму у розмірі 132 680,40 грн, відмовивши у задоволенні позову в іншій частині.
Належних та допустимих доказів сплати зазначеної заборгованості у повному обсязі або доказів проведення перерахунку вартості послуг відповідачами суду не надано.
Водночас відповідачі в суді першої інстанції, заявивши про застосування строків позовної давності, фактично не заперечували наявність заборгованості в частині, яка, на їх думку, підлягає стягненню, надавши власний розрахунок суми боргу за період, що, як вони вважали, не охоплюється позовною давністю.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення заборгованості у визначеному ним розмірі з урахуванням встановлених обставин проходження одним із відповідачів військової служби.
Перевіряючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно з частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання - зі спливом строку виконання.
Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом із тим, 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України № 540-IX, яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, згідно з яким під час дії карантину строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин на території України діяв з 12 березня 2020 року та неодноразово продовжувався.
Крім того, з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.
Отже, перебіг позовної давності щодо вимог, строк виконання яких не сплив станом на момент запровадження карантину, продовжувався на строк його дії.
Суд першої інстанції обґрунтовано врахував зазначені положення законодавства та дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності щодо заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про те, що карантин та воєнний стан не перешкоджали позивачу звернутися до суду, не спростовують наведеного, оскільки продовження строків позовної давності відбулося на підставі прямої норми закону і не ставиться у залежність від доведення поважності причин пропуску.
Щодо доводів про застосування однорічної позовної давності до пені колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідачі посилаються на положення статті 258 ЦК України.
Разом із тим, як убачається з розрахунку заборгованості (а.с. 9), нарахування пені здійснювалося з серпня 2024 року.
Позов подано у квітні 2025 року.
Отже, пеня нарахована в межах однорічного строку позовної давності, що виключає підстави для застосування статті 258 ЦК України.
Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних також є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України (постанови Верховного Суду України від 30.10.2013 № 6-59цс13, від 16.12.2015 № 6-2023цс15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17).
Разом із тим, колегія суддів враховує положення Постанови Кабінету Міністрів України № 206 від 05 березня 2022 року.
У період з 24.02.2022 по 29.12.2023 на території м. Києва діяла заборона на нарахування та стягнення інфляційних втрат, 3 % річних та пені.
Після внесення змін Постановою КМУ № 1405 від 29.12.2023 така заборона поширюється лише на території активних або можливих бойових дій.
Місто Київ не віднесене до такого переліку.
Отже, нарахування 3 % річних, інфляційних втрат та пені за період після 30.12.2023 є правомірним.
Крім того, відповідачі зазначають, що ОСОБА_2 проходив військову службу та не проживав у квартирі.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції надав цим обставинам належну оцінку та відмовив у стягненні солідарної заборгованості з ОСОБА_2 , що виникла за період з 01.03.2022 по 31.01.2025.
Отже, зазначені доводи вже були враховані судом першої інстанції та не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення.
Щодо доводів про неналежну якість послуг, то колегія суддів відмічає, що матеріали справи не містять доказів звернення відповідачів до позивача із заявами про складання актів-претензій щодо неналежної якості послуг, як це передбачено статтею 27 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Належні та допустимі докази неналежного надання послуг в матеріалах справи відсутні.
Посилання відповідачів на їх складне матеріальне становище, статус учасника бойових дій та інші соціальні обставини не є підставою для звільнення від виконання грошового зобов`язання, а тому такі доводи апеляційної скарги відхиляються.
Водночас відповідачі не позбавлені можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про відстрочення або розстрочення виконання рішення відповідно до статті 442 ЦПК України.
Питання зміни способу і порядку виконання рішення вирішується судом першої інстанції, а не судом апеляційної інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги в оскаржуваній частині рішення є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня2025 рокузалишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня2025 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура