ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/2907/25
Головуючий у першій інстанції – Кравчук М. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/291/26

Чернігівський апеляційний суд у складі: 
головуючого-судді: Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Шарапової О.Л.
секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 
заінтересовані особи: Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району, Чернігівської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області у складі судді Кравчук М.В. від 09 жовтня 2025 року, місце постановлення ухвали – с-ще. Ріпки, у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району, Чернігівської області, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. В обґрунтування вимог поданої заяви ОСОБА_1 вказувала, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Неданчичі Ріпкинського району Чернігівської області, і з народження, і до ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 постійно проживала в АДРЕСА_1 . В період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, після закінчення Неданчицької середньої школи, ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 зазначає, що 14.06.1996 року вона закінчила Неданчицьку середню школу Чернігівської області, з 17.10.1996 року по 16.04.1997 року перебувала на обліку в Чернігівському районному центрі зайнятості (тобто за місцем реєстрації) та отримувала допомогу по безробіттю. Згідно довідки, виданої 30.06.2025 року виконавчим комітетом Михайло- Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_1 дійсно по 05.1997 рік була зареєстрована в АДРЕСА_2 . Інші відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 - відсутні. Довідка видана на підставі записів погосподарської книги №3 за 1996 - 2000 роки. За доводами ОСОБА_1 , вона 20.03.2025 року зверталася до Михайло-Коцюбинської селищної ради із проханням внести відомості про її зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, до реєстру територіальної громади, із подальшим їх переданням до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби та Єдиного державного демографічного реєстру. Листом від 03.04.2025 року ОСОБА_1 було повідомлено, що якщо доплату за проживання в зоні радіаційного забруднення припинено через неточні/неактуальні дані щодо місця проживання особи в зазначених реєстрах, непрацюючі пенсіонери, з метою актуалізації даних про своє місце проживання, можуть звернутися до відповідних органів реєстрації, у випадку заявниці - до Мньовського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області. 20.06.2025 року на адресу Мньовського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в інтересах ОСОБА_1 надсилався адвокатський запит щодо повідомлення, чи внесені відомості про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 у період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року до реєстру територіальної громади, із подальшим їх переданням до відомчої інформаційної системи Державної міграційної служби та Єдиного державного демографічного реєстру, із наданням підтверджуючих документів. У відповідь на адвокатський запит було надано завірену копію виписки із погосподарської книги за 1996-2000 роки із зазначенням осіб, які були зареєстровані та проживали у будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за змістом якої, зазначено і про ОСОБА_2 , 1978 року народження (вибула в с. Неданчичі 05.1997 року). В той же час, у відповіді на адвокатський запит від 27.06.2025 року №10/37, зазначено, що погосподарська книга або талони вибуття та прибуття не є підставою для внесення змін до Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання. У довідці №199, виданій 30.06.2025 року виконавчим комітетом Михайло-Коцюбинської селищної ради зазначено, що ОСОБА_1 дійсно по 05.1997 рік була зареєстрована в АДРЕСА_2 . Інші відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 - відсутні. Довідка видана на підставі записів погосподарської книги №3 за 1996 - 2000 роки. За доводами ОСОБА_1 , вона перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області та отримує пенсію, як особа із інвалідністю, не працює. До 01.01.2025 року ОСОБА_1 отримувала доплату до пенсії, як непрацююча пенсіонерка, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, проте, з 01.01.2025 року їй було припинено нарахування і виплату вказаного підвищення, оскільки відповідно до реєстру, не підтверджено факту її проживання з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року в зоні гарантованого добровільного відселення. У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, необхідно для підтвердження її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для подальшого отримання пільг. 

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.10.2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. 
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.10.2025 року, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як зазначив суд першої інстанццїі у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року, із поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що між нею і заінтересованою особою виник спір з приводу припинення нарахування і виплати доплати до пенсії, як непрацюючої пенсіонерки, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. При цьому, суд першої інстанції вказав, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду: у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, у постанові від 27.03.2019 року у справі № 569/7589/17, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі її незгоди із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вона має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства на дії та рішення суб`єкта владних повноважень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.10.2025 року, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, i направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції виніс необґрунтовану та незаконну ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року в зоні гарантованого добровільного відселення. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що у своїй заяві вона не просить про встановлення факту належності її до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки її належність до громадян, потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 28.10.2002 року. За даних обставин, апелянт вважає висновки суду першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року помилковими та такими, що призвели до безпідставної відмови у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. За твердженнями апелянта, ті обставини, на які вона посилається у доводах позовної заяви, дають підстави суду для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року.

В судовому засіданні апеляційного суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Максак Т.Л. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги, та просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , представники заінтересованих осіб: Михайло-Коцюбинської селищнаої ради Чернігівського району, Чернігівської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. Від Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області надійшла заява про розгляд справи за відстуності представника заінтересованої особи. 
Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, необхідно для підтвердження проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для подальшого отримання пільг. 

Відповідно до приписів п.1 ч.1 статті 186 ЦПК України, яка регламентує відмову у відкритті провадження у справі, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.10.2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. 
Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.10.2025 року, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як зазначив суд першої інстанццїі у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року, із поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що між нею і заінтересованою особою виник спір з приводу припинення нарахування і виплати доплати до пенсії, як непрацюючої пенсіонерки, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. При цьому, суд першої інстанції вказав, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду: у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, у постанові від 27.03.2019 року у справі № 569/7589/17, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі її незгоди із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вона має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства на дії та рішення суб`єкта владних повноважень.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості висновків оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.10.2025 року, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із п.5 ч.2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями ч.1, ч.2 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що вона у поданій до суду заяві не просить встановити факт її належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки її належність до громадян, потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) підтверджується посвідченням Серії НОМЕР_1 від 28.10.2002 року. Апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції та такими, що призвели до безпідставної відмови у відкритті провадження у справі. Як вбачається із матеріалів справи, у поданій до суду заяві (а.с.2-4), ОСОБА_1 просила встановити факт її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 

Згідно із приписами ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.7 статті 19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до приписів статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім.’ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Таким чином, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” .

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, провадження №11-150апп23, зазначено, що аналіз правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом.

Аналогічний висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постановах: від 08 листопада 2019 року у справі № 161/853/19, від 18 грудня 2019 року у справі № 370/2598/16-ц. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17, провадження № 14-560цс18, зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, необхідно для підтвердження її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення, для подальшого отримання пільг. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 569/7589/17, провадження № 14-560цс18, за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зроблено висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення пенсії підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 07.05.2025 року у справі №704/1328/24, провадження № 61-3588 св 25. 

Разом з тим, згідно із частиною другою статті 256 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз наведених норм процесуального права дає підстави зробити висновок про те, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до частин: 3, 4 статті 15 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

На підставі наведеного вище, необхідно дійти висновку, що Законом передбачено позасудовий порядок встановлення юридичного факту, про який просить ОСОБА_1 , а рішення відповідного органу може бути нею оскаржено у судовому порядку.

Зі змісту поданої до суду ОСОБА_1 заяви про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, вбачається, що до 01.01.2025 року ОСОБА_1 отримувала доплату до пенсії, як непрацююча пенсіонерка, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Проте, за доводами ОСОБА_1 , з 01.01.2025 року їй було припинено нарахування і виплату вказаного підвищення, оскільки відповідно до реєстру, не підтверджено факту її проживання з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року в зоні гарантованого добровільного відселення. У поданій до суду заяві ОСОБА_1 вказує, що встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, необхідно для підтвердження її проживання в зоні гарантованого добровільного відселення для подальшого отримання пільг. 

Як вбачається із оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.10.2025 року, відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Як зазначив суд першої інстанццїі у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року, із поданої заяви ОСОБА_1 вбачається, що між нею і заінтересованою особою виник спір з приводу припинення нарахування і виплати доплати до пенсії, як непрацюючої пенсіонерки, яка проживає в зоні гарантованого добровільного відселення, відповідно до статті 39 Закону України ’’Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. При цьому, суд першої інстанції вказав, що Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Відмова відповідного органу у встановленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому законом. Суд першої інстанції, посилаючись на висновки Великої Палати Верховного Суду: у постанові від 18.01.2024 року у справі №560/17953/21, у постанові від 27.03.2019 року у справі № 569/7589/17, дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому, суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 09.10.2025 року роз`яснив ОСОБА_1 , що у разі її незгоди із рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, вона має право подати позов на загальних підставах в порядку адміністративного судочинства на дії та рішення суб`єкта владних повноважень.

Суд першої інстанції обгрунтовано прийняв до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, відносно того, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Зазначене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 09 серпня 2024 року у справі № 539/5295/23, провадження № 61-7455св24, в якій визначено, що в разі оскарження до суду відмови відповідного органу в установленні юридичного факту, який підлягає встановленню у позасудовому порядку, такий спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства і суди насамперед перевіряють, чи відповідає оскаржуване рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним частиною другою статті другої КАС України, а відповідач в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, відповідно до частини другої статті 77 КАС України, повинен довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи вищезазначене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 09.10.2025 року про відмову у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту її постійного проживання в селі Мньов Чернігівського району Чернігівської області в період з 08.08.1996 року до 23.05.1997 року, на підставі п.1.ч.1 статті 186 ЦПК України, оскільки даний висновок суду узгоджується із приписами вказаних вище норм права, які регламентують дані правовідносини. 

За даних обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , необхідно залишити без задоволення, а ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09.10.2025 року, необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2025 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: