ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ
cправа № 906/808/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників учасників:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області
на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 (у складі колегії суддів: Олексюк Г.Є. (головуючий), Мельник О.В., Петухов М.Г.)
та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 (суддя Прядко О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик"
до Головного управління Національної поліції в Житомирській області
про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органів державної влади 
ВСТАНОВИВ:
1. Зміст та підстави позовних вимог. Короткий виклад обставин, що передували ухваленню оскаржуваних рішень
1.1. 25.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "ТБР Логістик" (далі - ТОВ "ТБР Логістик", Позивач) звернулося до Господарського суду Житомирської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області (далі - ГУНП в Житомирській області, Відповідач, Скаржник) про стягнення з Державного бюджету України шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу державної влади, в сумі 2 990 891,64 грн, з яких 547 093,37 грн прямих збитків та 2 443 798,27 грн недоотриманих доходів.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 14.08.2023 по 07.12.2023 Позивач був позбавлений права користування орендованими транспортними засобами, причепами до них та спецтехнікою, які були вилучені Слідчим управлінням ГУНП в Житомирській області та не повернуті у користування ТОВ "ТБР Логістик" всупереч ухвалам суду у справах №296/7822/23, №296/7875/23, №296/7876/23, №296/9992/23, №296/11048/23, що призвело до втручання у підприємницьку діяльність Позивача та заподіяння йому збитків на заявлену до стягнення суму.
1.3. Рішенням Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025, позов задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР Логістик" шкоду в розмірі 1 046 534,07 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
При цьому суди виснували, що Позивачем доведено наявність трьох умов, необхідних для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди: неправомірні дії, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. 
1.4. Ухвалою Верховного Суду від 05.11.2025 касаційне провадження за касаційною скаргою ГУНП в Житомирській області на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 та рішення Господарського суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі № 906/808/24 закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 296 Господарського процесуального кодексу України.
2. Короткий зміст оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій
2.1. 01.07.2025 Позивач звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просить стягнути з Державного бюджету України 116 500 грн витрат на професійну правничу допомогу та 82 000 грн витрат на оплату експертизи.
2.2. Додатковим рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026, заяву Позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "ТБР Логістик" 39 188,80 грн витрат на професійну правничу допомогу та 14 345,90 грн витрат на проведення експертизи. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.
2.3. При цьому суди зазначили, що правничу допомогу ТОВ "ТБР Логістик" надавав адвокат Вірьовкін О.І., повноваження та обсяг прав якого підтверджуються наявним у справі ордером на надання правничої (правової) допомоги.
2.4. Між адвокатом Вірьовкіним О.І. та ТОВ "ТБР Логістик" як замовником 15.08.2023 укладено договір про надання професійної правничої допомоги №15/08-1, згідно якого адвокат бере на себе зобов`язання надавати професійну правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а замовник зобов`язаний оплатити роботи у порядку та строки, обумовлені сторонами в даному договорі.
Адвокат відповідно до умов договору надає замовнику консультаційні та юридичні (професійно правничі) послуги щодо захисту та представництва інтересів, зокрема, в загальних, адміністративних, господарських судах України всіх інстанцій, зокрема у цивільних, господарських та адміністративних справах, у справах про адміністративні правопорушення, у справах окремого та наказного провадження, в кримінальному провадженні, в тому числі оскарження дій та бездіяльності службових та посадових осіб.
Відповідно до укладеного договору за надану правову допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі, визначеному розділом 4 цього договору. В ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором. При цьому розмір оплати праці адвоката при надання правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків визначаються в актах прийому-передачі наданих послуг. 
У договорі сторони узгодили, що підписання акта прийому-передачі наданих послуг є підтвердженням надання якісних послуг згідно замовлення і замовник зобов`язаний їх оплатити. Вартість послуг може визначатися сторонами у актах прийому-передачі наданих послуг у фіксованій сумі за один місяць.
2.5. Додатковою угодою від 31.12.2024 до договору від 15.08.2023 сторони вирішили продовжити його дію до 31.12.2027, а всі інші умови залишити без змін.
2.6. Як встановили суди на підставі акта прийому-передачі наданих послуг № 1 від 01.07.2025 до договору № 15/08-1 від 15.08.2023, адвокатом надано Позивачу юридичних послуг у цій справі № 906/808/24 згідно визначеного переліку, а саме: підготовка та подання позовної заяви - 34 000 грн; підготовка та подання відповіді на відзив 16.08.2024 - 15000 грн; підготовка та подання додаткових пояснень 12.09.2024 - 10 000 грн; підготовка та подання додаткових пояснень 16.05.2025, 07.03.2025, 19.03.2025 - 13 500 грн (по 4500 грн за кожне); підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів 27.09.2024 - 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про призначення експертизи 27.09.2024 - 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів 27.09.2024 - 4500 грн; підготовка та подання заперечень на клопотання про зупинення розгляду судової справи 27.09.2024 - 4500 грн; представництво замовника в суді (з розрахунку одне судове засідання 2600 грн) на суму 26 000 грн, а саме: 11.09.2024, 25.11.2024, 16.12.2024, 20.01.2025, 03.03.2025, 17.03.2025, 02.04.2025, 21.05.2025, 18.06.2025, 30.03.2025.
2.7. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги, що позов ТОВ "ТБР Логістик" задоволено частково, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, прийшов до висновку про часткове задоволення заяви Позивача та про стягнення з Відповідача (з Державного бюджету України) 39 188,80 грн витрат на професійну правничу допомогу та 14 345,90 грн витрат на проведення експертизи (у частині, пропорційній розміру задоволених позовних вимог відносно до розміру заявлених).
2.8. ГУНП в Житомирській області не погодилося з такими судовими рішеннями та оскаржило їх у касаційному порядку.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 19.02.2026 на підставі пункту 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі ГУНП в Житомирській області просить Суд змінити додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026, зменшивши визначений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу. При цьому Скаржник не зазначає та не обґрунтовує а ні суму, яку він вважає необхідною та достатньою, а ні суму зменшення.
3.3. Доводами касаційної скарги Позивач визначив порушення судами вимог статті 86 Господарського процесуального кодексу України щодо оцінки доказів, а також неврахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 17.02.2021 у справі № 922/2875/18, від 19.08.2021 у справі № 910/11547/19, від 20.07.2021 у справі № 922/2604/20.
3.4. Позивач правом надати Суду відзив на касаційну скаргу не скористався.
Позиція Верховного Суду 
4.1. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
4.2. Причиною звернення з касаційною скаргою стала незгода Відповідача з додатковим рішенням та постановою про часткове задоволення заяви Позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. 
4.3. При цьому оскаржувані судові рішення в частині стягнення витрат на проведення експертизи Позивачем не оскаржуються та у касаційному порядку не переглядаються.
4.4. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України).
4.5. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
4.6. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
4.7. Процесуальним законодавством визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Так відповідно до частини третьої статті 123 Господарського процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
4.8. За частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
4.9. Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
4.10. Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
4.11. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
4.12. Водночас, за змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та/або значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
4.13. У разі недотримання вимог цієї норми суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
4.14. У розумінні положень вказаної норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
4.15. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
4.16. Разом із тим у частині п`ятій зазначеної статті визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу. Зокрема, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
4.17. При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
4.18. В такий спосіб, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на професійну правничу допомогу адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. 
4.19. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому у судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, від 06.12.2019 у справі № 910/353/19, від 07.09.2022 у справі № 912/1616/21 та від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22.
4.20. За положенням частини другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
4.21. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.
4.22. Питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення і зазначає про це в резолютивній частині (пункт 5 частини першої статті 237, пункт 2 частини п`ятої статті 238 Господарського процесуального кодексу України).
4.23. Водночас, частиною першою статті 221 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
4.24. Така норма кореспондується з частиною восьмою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, якою визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
4.25. Відповідно до частин другої та третьої статті 221 Господарського процесуального кодексу України для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
4.26. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (частина третя статті 244 Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону № 4508-IX від 18.06.2025).
4.27. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:
- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 Господарського процесуального кодексу України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (постанова Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19); 
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та від 31.05.2022 у справі №917/304/21);
- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15- ц);
- потрібно розрізняти наслідки несвоєчасного подання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру. Так неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Водночас неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18, від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).
4.28. Як убачається із матеріалів справи, Позивач у позовній заяві (перший процесуальний документ по суті спору) повідомляв суду, що орієнтовний розрахунок суми витрат, які він очікує понести у зв`язку з розглядом справи, складається з суми судового збору в розмірі 44 863, 37 грн, витрат на проведення судової експертизи у розмірі 82 000 грн, а також витрат на забезпечення професійної правничої допомоги у розмірі 300 000 грн. Водночас ТОВ "ТБР Логістик" зазначило, що докази понесення вказаних витрат будуть подані ним протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду.
У судовому засіданні 18.06.2025, тобто до закінчення судових дебатів, представник Позивача заявив про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, докази понесення яких будуть подані в порядку частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
4.29. У подальшому, після винесення судом рішення по суті спору (30.06.2025) до суду надійшла заява Відповідача- 1 про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 116 500 грн та витрат на оплату експертизи у розмірі 82 000 грн (01.07.2025). 
При цьому до заяви Позивач додав документи на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу: ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання професійної правничої допомоги від 15.08.2023 №15/08-1 та додаткову угоду до нього від 31.12.2024, акт приймання-передачі наданих послуг.
4.30. В такий спосіб суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що порядок та строк подання заявником доказів щодо обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт та їх вартості, передбачені статтями 124, 129 Господарського процесуально кодексу України, а також порядок подання попереднього розрахунку суми судових витрат та надання суду доказів на підтвердження розміру таких судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення ТОВ "ТБР Логістик" був дотриманий.
4.31. Дослідивши надані Позивачем документи та докази на обґрунтування заяви в сукупності з іншими матеріалами справи, місцевий господарський суд дійшов висновку, що співмірними зі складністю цієї справи, обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) та ціною позову є витрати Позивача на професійну правову допомогу у розмірі 112 000 грн, які є обґрунтованими, відповідають критерію розумності та підтверджені належними й допустимими доказами. 
Водночас суд вказав на безпідставність повторного включення до розрахунку витрат суми оплати 4500 грн за одну і ту ж послугу "підготовка та подання заперечень на клопотання про витребування доказів" за 27.09.2024, яка зазначена в пункті 7 та повторно в пункті 9 акта прийому-передачі наданих послуг, у зв`язку з чим не підлягає відшкодуванню за рахунок Відповідача.
Суд врахував, що позов ТОВ "ТБР Логістик" задоволено частково, а саме стягнуто 1 046 534,07 грн із заявлених 2 990 891,64 грн, та додатковим рішенням від 25.09.2025 відповідну заяву Позивача задовольнив частково, а саме присудив до стягнення на його користь з Державного бюджету України 39 188,80 грн витрат на професійну правничу допомогу, тобто розподілив судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Отже така сума визначена судом першої інстанції виходячи з його дискреційних повноважень з урахуванням оцінки обставин справи за своїм переконанням та у їх сукупності. Апеляційний суд за результатами перегляду додаткового рішення з такими висновками погодився.
4.32. Оскільки суди попередніх інстанцій правильно встановили як дотримання заявником процесуальних вимог щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, так і дотримання критеріїв їх необхідності, співмірності та пропорційності, то Верховний Суд відхиляє відповідні доводи Скаржника.
4.33. Щодо посилань Відповідача на неврахування апеляційним судом правових висновків у справах щодо витрат на правничу допомогу як на підставу касаційного оскарження додаткового рішення Суд зазначає, що з аналізу змісту та висновків постанов у вказаних Скаржником справах випливає, що вони регулюють загальні процесуальні питання розподілу судових витрат, здебільшого подібні до тих, на які посилалися суди при ухваленні оскаржуваних рішень. При цьому ні з доводів касаційної скарги, ні зі змісту додаткового рішення та постанови не вбачається винесення їх всупереч наведеній судовій практиці.
Так само Суд вважає необґрунтованими доводи касаційної скарги щодо часових розбіжностей між датою ніби то закінчення строку дії договору про надання професійної правничої допомоги та датою укладення додаткової угоди до нього, оскільки, як вже зазначалося, всі доводи заявника були оцінені судами в комплексі з іншими обставинами справи, зокрема з обсягом фактично наданих послуг.
4.34. За таких обставин колегія суддів висновує, що загальні посилання Скаржника на норми та мотиви, наведені у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, та не свідчить про застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.
4.35. При цьому Суд звертає увагу, що сам Скаржник, формально наполягаючи на необхідності зменшення заявленої суми, не зазначає, на скільки саме необхідно зменшити присуджений розмір судових витрат, та яку суму він вважає розумною, необхідною та обґрунтованою.
4.36. З огляду на вищевказане Верховний Суд не вбачає підстав для зміни додаткового рішення місцевого господарського суду та постанови суду апеляційної інстанції.
5. Висновки Верховного Суду
5.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
5.2. Відповідно до частин першої та другої статті 300 Господарського процесуально кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
5.3. За змістом пункту 1 частини першої статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
5.4. Згідно з частиною першою статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частина друга цієї статті застерігає від скасування законного і правильного по суті судового рішення з одних лише формальних міркувань.
5.5. За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення у справі прийнято із додержанням норм процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування не вбачається. Як наслідок, касаційна скарга ГУНП в Житомирській області задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 129, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення.
2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.01.2026 та додаткове рішення Господарського суду Житомирської області від 25.09.2025 у справі № 906/808/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко