Справа №487/364/26
Провадження №1-кп/487/431/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2026 м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: 
головуючої судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва – ОСОБА_3 ,
потерпілого ОСОБА_4 ,
обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.11.2025 за №120251520030001434, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу п. 1 ч. 1 ст. 89 КК України є таким, що не має судимості,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, 

ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_2 , з середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:
-18.10.2019 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України 2001 року до позбавлення волі строком на 9 років з призначенням додаткового покарання – конфіскації майна;
-16.09.2022 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України 2001 року до позбавлення волі строком на 9 років 3 місяців з призначенням додаткового покарання – конфіскації майна. Вирок змінено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29.03.2023 в частині зарахування періоду відбування покарання день за два на підставі ч. 5 ст. 72 КК України. За відбуттям строку відбування покарання звільнений 31.03.2023;
- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України;

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2025 року ОСОБА_5 , будучи достовірно обізнаним про запровадження на території України воєнного стану, о 10:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, проходячи по проспекту Центральному на зупинці громадського транспорту «Водопровідна» побачив на землі банківську картку АТ КБ «Приват Банк» за № НОМЕР_3 . Вказана банківська картка, згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414, ст. 200 КК України, є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку відкритого на ім`я ОСОБА_7 , яка тимчасово перебувала у користуванні ОСОБА_4 . 
ОСОБА_5 , маючи реальну можливість повернути вказану банківську картку її власникові, таких дій не вчинив та, діючи з корисливих мотивів, не знаючи який баланс коштів на картці, поклав її до кишені, таким чином привласнивши її з метою заволодіння грошовими коштами шляхом оплати через термінал. Після чого з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном як своєю власністю. 
Своїми протиправними діями ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 357 КК України, тобто викрадення офіційного документа з корисливих мотивів.

Окрім того, будучи достовірно обізнаним про введення на території України воєнного стану, ОСОБА_5 , діючи таємно, в період воєнного стану, з метою власного незаконного збагачення, використовуючи раніше викрадену банківську картку Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» за № НОМЕР_3 , розуміючи те, що не має права розпоряджатись грошовими коштами, які знаходились на вказаному рахунку, знаходячись в приміщенні магазину «Міда», розташованому за адресою: м. Миколаїв, вулиця Генерала Алмазова, 55, здійснив покупку товару наступними транзакціями: 
- 02.11.2025 о 12:18 год на суму 149,90 грн,
- 02.11.2025 о 12:21 год на суму 292,10 грн.
У подальшому, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення грошових коштів, переконавшись у їх наявності на банківській картці, ОСОБА_5 того ж дня, 02.11.2025, повідомив про подію ОСОБА_6 , після чого вони спільно, приблизно о 12:30 год, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, розробили план щодо викрадення грошових коштів з вказаної банківської картки.
Так, того ж дня, 02.11.2025, ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , реалізуючи злочинний корисливий умисел, спрямований на викрадення грошових коштів з банківського карткового рахунку ОСОБА_7 , використовуючи банківську платіжну карту АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_3 , повторно здійснив оплату товарів через термінал, а саме :
- 02.11.2025 о 12:47 год на суму 300 грн, знаходячись в приміщенні магазину «Гастроном», розташованому за адресою: м. Миколаїв, вулиця Бузника, 12.
У подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спільно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на викрадення грошових коштів з банківського карткового рахунку ОСОБА_7 , використовуючи банківську платіжну карту АТ КБ «Приватбанк» за № НОМЕР_3 , діючи таємно, із корисливих мотивів, повторно здійснили оплату товарів через термінал, у торгівельних мережах магазинів, а саме:
- 02.11.2025 о 12:52 год на суму 300 грн, знаходячись в приміщенні гастроному «Справжній», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 4/1;
- 02.11.2025 о 12:59 год на суму 261,50 грн, знаходячись в приміщенні магазину «Гастроном-10», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 10/3;
- 02.11.2025 о 13:14 год на суму 454,50 грн, знаходячись в приміщенні ломбарду «Перший», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 30;

- 02.11.2025 о 13:40 год на суму 198,73 грн,
- 02.11.2025 о 13:40 год на суму 21,50 грн,
- 02.11.2025 о 13:42 год на суму 270,00 грн,
- 02.11.2025 о 13:42 год на суму 150,00 грн,
- 02.11.2025 о 13:43 год на суму 243,70 грн - знаходячись в приміщенні магазину «Міда», розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Генерала Алмазова, 55;
- 02.11.2025 о 14:43 год на суму 242,70 грн, знаходячись в приміщенні аптеки «АНЦ», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 26;

- 02.11.2025 о 14:49 год на суму 349,90 грн,
- 02.11.2025 о 14:53 год на суму 386,97 грн - знаходячись в приміщенні магазину «Єва», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 24/5;
- 02.11.2025 о 14:58 год на суму 95,00 грн, знаходячись в приміщенні магазину «Аврора», розташованому за адресою: м. Миколаїв, проспект Центральний, 24В/1.
У подальшому ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 , утримуючи при собі придбані за допомогою банківської картки товарно-матеріальні цінності, покинули місця вчинення злочину. 
За такого обвинувачені спричинили потерпілому ОСОБА_4 матеріальну шкоду на загальну суму 3716,50 грн, з яких ОСОБА_5 спільно з ОСОБА_6 на суму 3274,50 грн.
Таким чином ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за вказаних обставин своїми протиправними діями вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Каючись у вчиненому, суду пояснив, що раніше він був неодноразово судимий, але після відбуття останнього покарання поводився належно, жодних правопорушень не вчиняв, хоча і неофіційно, але працевлаштований. Коли знайшов банківську картку то розцінив це як знахідку і не міг збагнути яким чином і кому її можна повернути. Розраховуючись знайденою карткою в магазинах та аптеці, придбавав продукти харчування, дрібні речі для домашнього вжитку і ліки, при цьому розумів, що картка йому не належить, але не усвідомлював, що таким чином вчиняє крадіжку. Щиро просив вибачення у потерпілого та частково відшкодував йому кошти в розмірі 1000,00 грн. Просив суд не позбавляти його волі, обіцяючи цінувати надану судом таку можливість, адже, усвідомивши наслідки своїх необдуманих дій, зробив для себе висновки.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся, підтвердив фактичні обставини викладені в обвинувальному акті. Суду пояснив, що дуже шкодує про свій вчинок, відшкодував частково потерпілому збитки в розмірі 1000,00 грн та просив у нього вибачення. Просив суд не позбавляти його волі.
Прокурор вважала за недоцільне досліджувати докази щодо обставин, які визнаються обвинуваченими. 
Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням доказів, що стосуються речових доказів та характеризують особу обвинувачених. При цьому судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку з урахуванням положення ч. 3 ст. 349 КПК України.
Окрім повного визнання обвинуваченими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 своєї вини, встановлені судом обставини та їхня вина підтверджується поданими прокурором у судовому засіданні доказами. Так, суду надано:
-Клопотання старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 13.11.2025 про дозвіл на тимчасовий дозвіл до речей та документів, які містять охоронювану законом таємницю;
-Ухвалу слідчої судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.11.2025 про часткове задоволення вказаного клопотання ;
-Протокол тимчасового доступу до речей і документів від 04.12.2025 з описом вилучених речей;
-Постанову старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 04.12.2025 про визнання речовим доказом та передачу до камери зберігання CD- R диску ВХ 1445- ВБ АТ КБ «Приват Банк» з інформацією по банківській картці НОМЕР_4 ;
-Протокол огляду предмета від 04.12.2025 ;
-Протокол огляду предмета від 11.11.2025, а саме мобільного телефону марки «Samsung А23», належного ОСОБА_4 та переданого ним добровільно за його заявою;
-Заяву обвинуваченого ОСОБА_6 про добровільну видачу працівникам поліції викраденої банківської картки;
-Постанову старшого слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області від 14.11.2025 про визнання речовим доказом та передачу до камери зберігання банківської картки АТ КБ «Приват Банк»;
-Протокол від 11.11.2025 огляду предмета (картки) НОМЕР_4 з додатком;
-Копії паспортів обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ;
-Довідки КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради щодо обвинувачених;
-Довідки РТЦК та СП щодо обвинувачених;
-Довідки щодо наявності судимостей, притягнення до адміністративної відповідальності, характеризуючих даних обвинуваченого ОСОБА_6 ;
-Довідки щодо наявності судимостей, характеризуючих даних ОСОБА_5 .
Досліджені судом докази визнані належними та допустимими, оскільки отримані у порядку встановленому КПК України, прямо підтверджують існування обставин, що мають значення для кримінального провадження. Підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено.
Показання обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 надані без будь-якого примусу, є послідовними, логічними та визнаються судом належними, допустимими та достовірними доказами, які в сукупності з дослідженими письмовими доказами, є достатніми на підтвердження встановлених судом фактичних обставин.
З урахуванням викладеного, суд вважає доведеною вину у вчиненні кримінальних правопорушень ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 4 ст. 185 КК України та вину ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України, а кваліфікацію їхніх дій вірною.
Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Метою виправлення особи є виховання законослухняності і поваги до положень закону, в тому числі і кримінального, усвідомлення негативних наслідків, до яких призвело вчинення кримінального правопорушення.
Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинне бути адекватним характеру скоєних дій, їх небезпечності та даним про особу винного. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6  суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не виявлено.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_6 суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який:
- не одружений, офіційно не працює, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має;
- зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично поживає за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується посередньо; 
- перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_3 та на військову службу за призовом під час мобілізації, в особливий період не призивався;
- На лікуванні у лікаря-психіатра не перебував та не перебуває. У 2020 році обстежувався стаціонарно в наркологічному відділенні, де встановлено діагноз «РПП внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності. Постійне вживання» Був учасником програми ЗПТ сайту КНП «МОЦПЗ» МОР з діагнозом: «Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності»;
- За останній рік притягувався до адміністративної відповідальності 04.05.2025 за ч.1 ст. 175-1 КУпАП (Куріння тютюнових виробів у заборонених місцях) та 20.08.2025 за ч. 1 ст. 178 КУпАП (Розпивання пива, алкогольних, слабоалкогольних напоїв у заборонених законом місцях або поява у громадських місцях у п`яному вигляді);
- Останнього разу був засуджений 19.06.2020 Ленінським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення полі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком – 2 роки. У зв`язку із закінченням іспитового строку знятий з обліку органу пробації 18.08.2022. 
Отже, відповідно до п. 1 ч.1 ст. 89 КК України є таким, що не має судимості внаслідок її погашення.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_6 за вчинені кримінальні правопорушення необхідно призначити покарання у вигляді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст.185 КК України, що на думку суду відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та меті кримінального покарання.
Водночас, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпечності ОСОБА_6 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, частково відшкодував збитки, хоча і неофіційно, але працює, щиро розкаявся, потерпілий просив застосувати покарання не пов`язане з позбавленням волі, а тому суд вважає можливим виправлення ОСОБА_6 без відбування покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 357 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком та за ч. 4 ст. 185 КК України – тяжким злочином.
Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне часткове відшкодування завданого збитку.
Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, не виявлено.
При обранні виду та міри покарання ОСОБА_5 суд також враховує дані про особу обвинуваченого, який:
- має постійне місце проживання, не одружений, працює неофіційно, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має;
- фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 та по місцю проживання характеризується посередньо, за останній рік до адміністративної відповідальності не притягувався; 
- станом на 27.11.2025 перебував на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_4 , на військову службу за призовом під час мобілізації, в особливий період не призивався, але пройшов ВЛК та відповідно до довідки ВЛК №2026-0411-1355-4341-0 від 11.04.2026 йому, як призваному, який перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатом проведеного медогляду «ВЛК Інгульського РТЦК та СП» встановлено діагноз: Хронічний вірусний гепатит С, мінімальна активність. Відділені наслідки травми правого актроміально-ключичного сполучення із незначним порушенням функції. Хронічний отит зліва. Наркозалежний. При такому діагнозі встановлено, що ОСОБА_5 придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони; 
- перебував у психіатричному відділенні з діагнозом «Синдром залежності від опіоїдів. Стан відміни з суїцидальною спробою», останнього разу в період з 26.11.2009 по 27.11.2009. Лікувався стаціонарно в наркологічному відділенні з 23.05.2014 по 25.05.2024 з діагнозом «Синдром залежності від опіоїдів. Стан відміни без ускладнень», але відмовився від стаціонарного лікування. На теперішній час на лікування у КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» Миколаївської обласної ради не перебуває. 
Раніше судимий та був засуджений:
- 05.03.2002 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 45 КК України вважався засудженим умовно з іспитовим строком – 1 рік;
- 13.11.2003 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком – 3 роки. Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.10.2004 іспитовий строк замінено на 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 3 «А» ЗУ «Про амністію» від 12.12.2008 був звільнений із виправної колонії 12.02.2009;
- 19.10.2009 Центральним районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Відбувши призначений строк покарання був звільнений 04.03.2014;
- 17.08.2015 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком – 2 роки;
- 22.09.2016 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч.1 ст. 121, ч.1 ст. 71 КК України – до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Миколаївського апеляційного суду 16.11.2018 вирок скасований, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі 7 років 6 місяців з конфіскацією частини майна, змінено порядок зарахування відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в іншому вирок без змін;
- 18.10.2019 Заводським районним судом м. Миколаєва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією частини майна, відомості про звільнення відсутні;
- 16.09.2022 вироком Центрального районного суду м. Миколаєва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України 2001 року до 9 років 3 місяців позбавлення вол з конфіскацією майна, який було змінено ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 29.03.2023 в частині періоду та порядку зарахування відбування покарання та в іншому вирок залишено без змін. Звільнений за відбуттям строку покарання 31.03.2023. 
Тобто, на час вчинення кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується у даному кримінальному провадженні, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 89 КК України мав непогашену судимість.
Беручи до уваги вказані обставини у їх сукупності при визначенні міри покарання ОСОБА_5 , суд вважає, що за вчинені кримінальні правопорушення йому необхідно призначити покарання із застосуванням положень ч.1 ст. 70 КК України, у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України, що на думку суду відповідатиме ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та меті кримінального покарання.
Потерпілий, прокурор та обвинувачений ОСОБА_5 просили застосувати до останнього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням.
Вказана норма закону застосовується лише у випадах, коли суд, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. 
Положенням статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020 (справа №753/13972/17; провадження № 51-986км20), у якій Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.
Оскільки у кожному окремову випадку визначення виду та міри покарання має ознаки індивідуальності, адже при їх визначенні враховується, окрім тяжкості злочину та фактичних обставини справи, особа обвинуваченого і його відношення до вчиненого, у тому числі і його процесуальна поведінка, яка також характеризує особу обвинуваченого, вказує на дотримання ним обіцяного або виконання покладених на нього обов`язків, суд у даному випадку звертає увагу на таке. 
ОСОБА_5 має певні хронічні захворювання, проте є придатним до військової служби у конкретно визначених напрямках, хоча і неофіційно, але працює, забезпечуючи свої потреби на прожиття заробітком, щиро розкаявся у вчиненому та у підтвердження щирості, вибачившись перед потерпілими, частково відшкодував збитки. При цьому потерпілий у свою чергу, підтримавши думку прокурора, наполегливо просив суд не позбавляти волі обвинуваченого, надавши йому можливість виправитися, шляхом встановлення іспитового строку, адже тяжких наслідків протиправними діями обвинуваченого потерпілим не завдано. 
За такого суд вважає можливим виправлення ОСОБА_5 без відбування ним покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України вирішив звільнити останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов відсутній.
Процесуальні витрати відсутні.
Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.
Керуючись статтями ст.100, 124, 174, 349, 368-371, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_6  визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6  від відбування призначеного покарання із випробовуванням строком на 3 (три) роки.
Покласти на ОСОБА_6  обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання: 
- за ч.1 ст. 357 КК України – 2 (два) роки обмеження волі;
- за ч. 4 ст. 185 КК України – 5 (п`ять) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання із випробовуванням строком на 3 (три) роки.
Покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази:
-CD-R диск ВХ 1445- ВБ з інформацією по банківській картці АТ КБ «Приват Банк» за № НОМЕР_4 зберігати в матеріалах судової справи;
-Банківську картку АТ КБ «Приват Банк» за № НОМЕР_3 , яка знаходиться в матеріалах справи – повернути власникові.
Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку після його оголошення негайно вручити засудженим та прокурору. 

Суддя: ОСОБА_1