ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.03.2026 Справа № 3/454
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий – суддя О.В. Зварич
судді І.Ю. Панова
О.С. Скрипчук,
секретар судового засідання Р.А. Пишна,
розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства “Рисовський” за вих.№№3/454 від 30.12.2025 року (вх. № 01-05/3922/25 від 31.12.2025 року)
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року (суддя Р.В.Крупник)
за скаргою Фермерського господарства “Рисовський” про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця
у справі № 3/454
за позовом: Фермерського господарства “Рисовський” (надалі ФГ “Рисовський”)
до відповідача: Солонківської сільської ради Львівського району Львівської області
про зобов`язання вчинити дії,
за участю:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
від виконавця: не з`явився,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст скарги
21.12.2025 року ФГ «Рисовський» звернувся до Господарського суду Львівської області із скаргою про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця, в якій просив суд визнати неправомірними дії та бездіяльність Пустомитівського відділу ДВС, що полягають у невиконанні рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року і рішень ЄСПЛ, а також у знищені виконавчого провадження та наказу арбітражного суду Львівської області у справі №3/454 від 11.11.1993 року, та поновити строк звернення з цією скаргою.
Подана скарга обґрунтована тривалим невиконанням рішення арбітражного суду Львівської області №3/454 від 11.11.1993 року, а всі звернення заявника щодо виконання судового рішення не дали належного результату.
Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року у справі №3/454 повернуто без розгляду скаргу Фермерського господарства «Рисовський» про визнання неправомірними дій та бездіяльності державного виконавця (вх. №5524/25 від 22.12.2025).
В ухвалі судом встановлено, що зі змісту рішення арбітражного суду Львівської області у справі №3/454 від 11.11.1993 року, яке надане скаржником, випливає, що стороною у справі, окрім ФГ «Рисовський», був також виконавчий комітет Зубрянської сільської ради народних депутатів, рішення якого визнано недійсним.
Місцевий господарський суд зазначив, що у тексті скарги скаржник одночасно згадує про невиконання рішення суду Зубрянською сільською радою, а також Солонківською сільською радою, не конкретизуючи актуального боржника (відповідача) у справі та, відповідно, не надаючи жодних доказів того, хто є таким боржником (відповідачем) на стадії виконання рішення станом на 2025 рік.
Суд також встановив, що до поданої скарги скаржником долучено докази направлення скарги із додатками до електронного кабінету Пустомитівського відділу ДВС; водночас враховуючи ігнорування скаржником дійсного складу учасників справи, доказів такого направлення іншим учасникам справи, зокрема боржникові, ним надано не було.
Також суд першої інстанції констатував, що скаржник не надав суду доказів існування виконавчого провадження з примусового виконання рішення арбітражного суду Львівської області у справі №3/454 від 11.11.1993 року, а також того, що таке рішення перебуває на виконанні у Пустомитівського відділу ДВС. Ним не конкретизовано, яким саме державним виконавцем Пустомитівського відділу ДВС було допущено протиправні, на думку скаржника, дії й бездіяльність, і не повідомлено ідентифікатора для повного доступу до інформації про виконавче провадження.
Місцевий господарський суд виснував, що за таких обставин суд буде позбавлений можливості розглянути подану скаргу по суті (у разі прийняття такої до розгляду), адже буде не взмозі витребувати у повноважного суб`єкта матеріали виконавчого провадження.
В оскаржуваній ухвалі суд також вказав, що Господарським судом Львівської області неодноразово поверталися без розгляду скарги ФГ «Рисовський» із посиланням на те, що фермерське господарство не долучило жодного доказу наявності відкритого виконавчого провадження (в межах якого скаржник просить суд визнати бездіяльність неправомірною), не повідомило його номеру й не зазначило імені державного виконавця, якому розподілено виконувати судове рішення.
Суд зазначив, що скарга (вх. №5524/25 від 22.12.2025) також не містить відповідних доказів. Судом першої інстанції враховано, що скаржник посилається на те, що матеріали виконавчого провадження були знищені у зв`язку із закінчення терміну зберігання, проте доказів на підтвердження вказаної обставини ним подано не було.
За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про повернення поданої скарги без розгляду.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року у справі №3/454 та ухвалити нове судове рішення, яким передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Зокрема зазначає, що суд, розглядаючи скаргу, неповно встановив обставини, що мають значення для справи, а саме що з часу набуття законної сили рішенням арбітражного суду Львівської області по справі №3/454 від 1993 року по сьогоднішній день протягом 30 років державними виконавцями не здійснено жодних дій щодо виконання рішення суду. Вказує на те, що у цій справі має місце довготриваюче порушення у зв`язку з невиконанням судового рішення. За доводами скаржника, ним подано 8 скарг на бездіяльність судового виконавця до Пустомитівського районного суду, а їх розгляд обмежувався черговим призначенням дати виконання рішення. Апелянт вважає, що Державною виконавчою службою, враховуючи 30 років бездіяльності, в повному обсязі порушено ЗУ «Про виконавче провадження», внаслідок чого земельна ділянка ДА 060378 Б незаконно перебуває в чужому незаконному володінні і єдиним ефективним способом поновлення порушеного права є виконання рішення арбітражного суду № 3/454 від 11.11.1993 року.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Пустомитівський відділ Державної виконавчої служби подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Зокрема зазначає, що згідно пошуку даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень на примусовому виконанні у відділі рішення Арбітражного суду №3/454 від 11.11.1993 року не перебувало та не перебуває.
Учасники справи не забезпечили участі представників у судове засідання, про причини неявки не повідомили.
З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи № 3/454, суд встановив таке.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 року призначено судове засідання у справі № 3/454 за апеляційною скаргою Фермерського господарства “Рисовський” на ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року на 16.03.2026 року о 12 год. 30 хв.
26.02.2026 року вказана ухвала доставлена до електронних кабінетів учасників справи в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», що підтверджується довідками відповідального працівника суду.
Отже, суд вчинив дії щодо належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце розгляду справи.
Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності учасників справи.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Завданням органів державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (статті 3 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів).
Частиною 5 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Частиною першою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Порядок оскарження стороною виконавчого провадження дій державного виконавця під час виконання судового рішення визначено розділом VI Господарського процесуального кодексу України.
Згідно із статтею 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи вказану норму процесуального закону, колегія суддів зазначає, що суд розглядає подані скарги (заяви) виключно в межах вимог та доводів цих скарг (заяв).
У відповідності до положень статті 4 ГПК України суд не може виходити за межі вимог та доводів поданої до суду скарги (заяви).
Як вказано вище, 21.12.2025 року ФГ «Рисовський» звернувся до Господарського суду Львівської області із скаргою про визнання неправомірними дій (бездіяльності) Пустомитівського відділу ДВС, що полягають у невиконанні судового рішення №3/454 від 11.11.1993р., рішень ЄСПЛ, знищенні виконавчого провадження та наказу арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року у справі № 3/454. 
Зі змісту скарги вбачається, що заявник оскаржує бездіяльність Пустомитівського районного відділу ДВС, при цьому не вказує імені (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи відповідного органу державної виконавчої служби, яка допустила бездіяльність. Скарга не містить відомостей про виконавче провадження, в межах якого допущено бездіяльність виконавцем, не вказано реквізитів виконавчого документа, який виконував виконавець Пустомитівського районного відділу державної виконавчої служби.
Колегія суддів звертає увагу на те, що до скарги на дії (бездіяльність) ДВС та державного виконавця (вх. №5524/25 від 22.12.2025) додано копію рішення арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року у справі № 3/454, де позивачем вказано - «Рисовський І.Г.», а відповідачем - «Зубра, виконком сільської ради».
Предметом спору у вказаному рішенні арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року у справі № 3/454 є: «визнання недійсним рішення виконкому Зубрянської сільської ради народних депутатів від 4.05.93р.».
Зі змісту резолютивної частини рішення арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року у справі № 3/454 вбачається, що арбітр вирішив: « 1. Рішення виконавчого комітету Зубрянської сільської ради народних депутатів від 4.05.93р. про розподіл земельної ділянки 4 га, яка, згідно Державного акту на право користування землею за № В-060378 належить ОСОБА_1 визнати недійсним. 2. Стягнути з р/р виконкому Зубрянської сільської ради народних депутатів на користь фермера Рисовського І.Г. 100000 крб. держмита. Наказ видати».
Проаналізувавши подану скаргу на дії ДВС та оскаржувану ухвалу, колегія суддів приходить до висновку про те, що суб`єктний склад учасників справи та предмет спору, вказаний в оскаржуваній ухвалі, не відповідає суб`єктному складу та предмету спору, зазначеному в копії рішення арбітражного суду Львівської області від 11.11.1993 року у справі № 3/454, доданій скаржником до скарги на дії (бездіяльність) державного виконавця (вх. №5524/25 від 22.12.2025).
В ухвалі, яка оскаржується, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що скаржник не надав суду доказів існування виконавчого провадження з примусового виконання рішення арбітражного суду Львівської області у справі №3/454 від 11.11.1993 року, а також того, що таке рішення перебуває на виконанні у Пустомитівського відділу ДВС. Ним не конкретизовано, яким саме державним виконавцем Пустомитівського відділу ДВС було допущено протиправні, на думку скаржника, дії та бездіяльність, що не дає можливості суду витребувати у повноважного суб`єкта матеріали виконавчого провадження. 
Відповідно до частини 3, 4 статті 340 Господарського процесуального кодексу України скарга повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається скарга; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 4) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; 5) ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження; 6) номер справи, в якій видано виконавчий документ, реквізити виконавчого документа; 7) дату, коли особа, яка подає скаргу, дізналася про порушення її прав внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень, вчинення дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця; 8) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону; 9) викладення обставин, якими особа, яка подає скаргу, обґрунтовує свої вимоги; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до скарги. До скарги додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо скарга подана представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій скарги та доданих до неї матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.
Колегія суддів звертає увагу на те, що скаржником не виконано вимоги статті 340 ГПК України, а саме не вказано ідентифікаційних даних усіх учасників справи та обмежено суб`єктний склад виключно Пустомитівським відділом ДВС, а також не додано доказів направлення такої скарги усім учасникам справи, зокрема боржникові.
У відповідності до частини 5 статті 340 Господарського процесуального кодексу України суд, встановивши, що скаргу подано без додержання вимог частин третьої та/або четвертої цієї статті, повертає її скаржнику без розгляду протягом чотирьох днів після її надходження до суду.
Зважаючи на наведені вище норми процесуального закону та наведені у цій постанові мотиви, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права. Суд першої інстанції правомірно повернув без розгляду скаргу Фермерського господарства «Рисовський» про визнання неправомірними дій (бездіяльності) державного виконавця.
Щодо посилань апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала господарського суду є необґрунтованою та незаконною у зв`язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильним встановленням обставин, що мають значення для справи внаслідок неправильного дослідження доказів та невірної оцінки доказів, неправильним визначенням відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає такі твердження помилковими, з огляду на те, що судом першої інстанції не досліджувались обставини, покладені в основу скарги, оскільки сама скарга не відповідає вимогам ст.340 ГПК України, що слугувало підставою для її повернення скаржнику без розгляду. Відтак, суд першої інстанції не здійснював розгляду скарги по суті.
За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, покладених в основу ухвали Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року у справі №3/454.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив ухвалу у відповідності до з`ясованих обставин, що мають значення для справи та норм процесуального права. Така ухвала є законною, обґрунтованою, відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу – без змін.
Керуючись, ст. ст. 86, 255, 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фермерського господарства “Рисовський” за вих.№№3/454 від 30.12.2025 року (вх. № 01-05/3922/25 від 31.12.2025 року) залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Львівської області від 24.12.2025 року у справі №3/454 – без змін.
Справу повернути в Господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич 

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук