ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року	Львів	Справа № 300/5532/24 пров. № А/857/26259/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Кузьмича С. М.,
суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року (ухвалене головуючим – суддею Кафарський В.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/5532/24 за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Серін-Ліс» до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідачем було прийнято податково повідомлення-рішення про нарахування штрафу у розмірі 5% за грошовими зобов`язанням по податку на прибуток приватних підприємств на підставі висновків, викладених в акті камеральної перевірки від 23.02.2024 №3866/09-19-04-08-15/36480308, яке є противоправними, оскільки відсутні правові підстави для нарахування штрафу на підставі п. 124.3 ст. 124 Податкового кодексу України, зокрема, через відсутність та недоведеність умислу платника податку. Також позивач звернув увагу на те, що згідно з пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України, за порушення податкового законодавства, вчинені протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), штрафні санкції не застосовуються, а тому і не могли бути застосовані до позивача.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.10.2025 адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024.
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що вважає неможливим встановлення в межах камеральної перевірки обставини, що свідчать про винність та умисність діянь платника податків, оскільки згідно з пп. 75.1.1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральна перевірка проводиться виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях, та даних відповідних електронних систем, які об`єктивно не можуть підтвердити чи спростувати розумність, добросовісність і належну обачність платника податків, що є необхідним для встановлення його вини. Виходячи із змісту акту перевірки, податковим органом не надавалась оцінка обставинам, які б свідчили про наявність чи відсутність умислу в діях (бездіяльності) позивача про що свідчить відсутність відомостей в розділах акта перевірки «Підстави, які доводять вчинення порушення платником податків умисно (за наявності)» та «Обставини, які звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкових правопорушень (за наявності)». 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та в прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції – скасувати з наступних підстав. 
З матеріалів справи слідує, що Приватне акціонерне товариство «Серін-Ліс» перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС в Івано-Франківській області, як платник податків.
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу II Податкового кодексу України, у порядку, визначеному пунктом 76.2 статті 76 розділу II Податкового кодексу України, головним державним інспектором Надвірнянського відділу податків і зборів з юридичних осіб управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС в Івано-Франківській області проведено камеральну перевірку ПрАТ «Серін-Ліс» щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків, платежів, зборів, за результатами якої складено Акт про результати камеральної перевірки щодо порушення термінів сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств ПрАТ «Серін-Ліс» за період з 01.08.2022 по 22.11.2022 від 23.02.2024 №3866/09-19-04-08-15/36480308 (а.с. 12-15). 
Вказаним актом встановлено несвоєчасну сплату ПрАТ «Серін-Ліс» узгоджених сум грошових зобов`язань за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 88 404,94 грн.
Розділ акта «Підстави, які доводять вчинення порушення платником податків умисно (за наявності)» не заповнений особами, що здійснювали перевірку.
Розділ акта «Обставини, які звільняють від відповідальності або пом`якшують відповідальність за вчинення податкових правопорушень (за наявності)» не заповнений особами, що здійснювали перевірку (зв. ст. а.с. 14).
На підставі Акта перевірки від 23.02.2024 №3866/09-19-04-08-15/36480308 Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Ш» №00/8061/0408 від 01.04.2024, яким до ПрАТ «Серін-Ліс» застосовано штрафну (фінансову) санкцію у розмірі 5% за грошовими зобов`язанням по податку на прибуток приватних підприємств в сумі 4420,25грн (зв. ст. а.с. 16 – а.с. 17).
Детально розрахунок штрафних (фінансових) санкцій наведено у додатку до податкового повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024 (зв. ст. а.с. 17).
Позивач, не погоджуючись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, в досудовому порядку 19.04.2024 подав до ДПС України скаргу, в якій просив його скасувати (а.с. 7-8).
ДПС України за результатом розгляду скарги прийняла рішення від 14.06.2024 №18118/6/99-00-06-03-01-06, яким залишила без змін податкове повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024, а скаргу – без задоволення (а.с. 9-10).
Вважаючи протиправним прийняття Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області податкового повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024 про застосування штрафних (фінансових) санкцій, позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та таке не оскаржується в апеляційному порядку, що контролюючим органом дотримано процедуру проведення перевірки та з дотриманням вимог законодавства складено акт перевірки від 23.02.2024 №3866/09-19-04-08-15/36480308, який надіслано позивачу (а.с. 12).
Щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення №00/8061/0408 від 01.04.2024, яким до позивача на підставі п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 4420,25 грн, потрібно зазначити таке.
Відповідно до пункту 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім грошового зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій, застосованих до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, а також пені, застосованої до нього на підставі цього Кодексу чи іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу в таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 5 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Зазначена норма, як виплаває з її змісту, є універсальним приписом, який підлягає застосуванню в будь-яких випадках прострочення сплати узгодженого податкового зобов`язання, незалежно від того, з яких причин платником податків було здійснено несвоєчасну сплату. Після фактичного погашення боргу платник податку повинен сплатити суму штрафу в розмірі, який залежить від терміну прострочення.
Пунктами 124.2 та 124.3 статті 124 Податкового кодексу України передбачено штрафні санкції за діяння, передбачені пунктом 124.1, але ті, що вчинені умисно.
Пунктами 109.2, 109.3 статті 109 Податкового кодексу України встановлено, що порушення податкового законодавства та порушень вимог, встановлених іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, тягне за собою відповідальність, передбачену цим Кодексом та іншими законами України.
У випадках, визначених пунктом 119.3 статті 119, пунктами 123.2-123.5 статті 123, пунктами 124.2, 124.3 статті 124, пунктами 125-1.2-125-1.4 статті 125-1 цього Кодексу, необхідною умовою притягнення особи до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення є встановлення контролюючими органами вини особи.
Стаття 112 Податкового кодексу України визначає загальні умови притягнення до фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
У постановах від 16.03.2023 у справі № 600/747/22-а, від 03.08.2023 у справі № 520/22505/21, від 22.08.2023 у справі № 520/18519/21 Верховний Суд сформулював висновки, які дають можливість розмежувати обставини, які утворюють склад правопорушення, за яке платник податків може бути притягнутий до відповідальності на підставі пунктів 124.1, 124.2 або 124.3 статті 124 Податкового кодексу України.
Так, позиція Верховного Суду, якщо її систематизувати, полягає в тому, що відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання. Водночас обов`язковою умовою, з якою законодавець пов`язує настання відповідальності у вигляді штрафу за пунктами 124.2 і 124.3 статті 124 Податкового кодексу України є доведення контролюючим органом вини платника податків у формі умислу, а саме, - що платник податків мав можливість вжити заходи щодо дотримання правил та норм Податкового кодексу України, але умисно не вчиняв певні дії щодо сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Невиконання або неналежне виконання встановлених законодавством правил завжди є наслідком дій (бездіяльності) особи, які кваліфікуються як умисні, оскільки як невиконання так і неналежне виконання є порушенням обов`язків, закріплених за платником податків у статті 16 Податкового кодексу України. Вина є характеризуючою обставиною дій (бездіяльності) особи, яка полягає у тому, що особа повинна та може дотримуватися встановлених Кодексом правил та норм. Вина в податкових правопорушеннях завжди нерозривно пов`язана з встановленням умислу. У противагу цьому слід зазначити, що умисел у діях платника податків відсутній, якщо результат його поведінки не залежить від змісту і порядку дій. Тобто у разі, коли платник, діючи своєчасно, добросовісно й з належною обачністю не зміг би уникнути негативних наслідків податкового характеру.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30.04.2024 у справі № 160/22731/21.
Тобто, відповідальність, передбачена пунктом 124.1 статті 124 Податкового кодексу України, не пов`язана із встановленням/доведенням вини платника податків у формі умислу у вчиненому діянні (дії або бездіяльності). Для притягнення до фінансової відповідальності платника податків згідно з цією нормою за загальним правилом достатнім є виявлення факту допущення платником податків порушення строку сплати узгодженої суми грошового зобов`язання.
Відтак, наведене спростовує висновок суду першої інстанції про недоведеність вини та відсутність умислу в діях позивача.
Щодо доводів позивача про те, що згідно з пунктом 52-1 підрозділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України за порушення податкового законодавства, вчинених протягом періоду з 01.03.2020 по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, тобто по 30.06.2023, штрафні санкції не застосовуються, то колегія суддів зазначає наступне.
Звільнення від відповідальності за порушення термінів сплати податку на прибуток передбачено лише для платників податків щодо сплати суми податкового зобов`язання з податку на прибуток, граничний термін якої припадає на період починаючи з 24.02.2022 до 27.05.2022 (дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо особливостей податкового адміністрування податків, зборів та єдиного внеску під час дії воєнного, надзвичайного стану») за умови сплати податків та зборів у строк не пізніше 1 серпня 2022 року.
У зв`язку із набранням чинності 27.05.2022 Закону №2260-IX припинили застосовуватися положення законодавства щодо мораторію, що врегульовувалися пунктом 52-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України.
Водночас, Наказом Міністерства фінансів України №225 29.07.2022 затверджено Порядок підтвердження можливості чи неможливості виконання платником податків обов`язків, визначених у підпункті 69.1 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX Перехідні положення Податкового кодексу України (далі - Порядок №225).
Пунктом 1 розділу ІІІ Порядку №225 встановлено, що контролюючий орган встановлює причинно-наслідковий зв`язок між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті збройної агресії російської федерації, безпосереднім впливом таких обставин саме на такого платника та можливістю виконання ним податкового обов`язку станом на дату, на яку припадає граничний термін виконання такого обов`язку, та керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає вмотивоване рішення щодо можливості чи неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку (далі - Рішення) за формою, що додається.
З наведеного вбачається, що платник податків звільняється від відповідальності щодо строків виконання ним податкового обов`язку тільки у разі прийняття контролюючим органом рішення щодо неможливості своєчасного виконання платником податків свого податкового обов`язку.
Оскільки такого рішення відносно позивача податковим органом прийнято не було, позивач зобов`язаний був дотриматися норм чинного законодавства та своєчасно виконувати покладені на нього податкові зобов`язання.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що позивач повідомляв відповідача про неможливість сплати податкових зобов`язань через відсутність коштів на рахунках чи неможливість їх використання, чи будь-які інші обставини.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відповідачем правомірно накладено на позивача штраф у розмірі 5 відсотків від суми несвоєчасно сплаченого грошового зобов`язання та притягнуто до відповідальності на підставі п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Даючи оцінку оскаржуваним рішенням відповідача суд висновує, що такі відповідають критеріям, встановленим ч. 2 ст. 2 КАС України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Переглянувши рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення через неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області задовольнити. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2024 року у справі № 300/5532/24 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк