Справа № 299/5325/24

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 лютого 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.
за участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2025 року, ухвалене суддею Леньо В.В., в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
встановив:

У серпні 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позов мотивує тим, що 27.08.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено електронний Договір №7006087 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті товариства.
ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 .
В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
Так, укладаючи кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: п.1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 
26.09.2023 Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (з 27.05.2024 по 25.07.2024) в межах строку договору відповідно до наступного розрахунку: 25 000 грн * 1,99% = 497,5 грн*60 календарних днів = 29 850 грн.
27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором до відповідача.
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по Кредитному договору перед Позивачем не сплачена і складає 25 000 грн - тіло кредиту та 45 770 грн - нараховані проценти, нараховані Позивачем проценти за 60 календарних днів - 29 850, всього - 100 620 грн.
Таким чином, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №7006087 від 27.08.2023 у сумі 100 620 гривень, сплачений судовий збір 2 422,40 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 гривень.

Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2025 року, позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором №7006087 від 27.08.2023 у сумі 100 620 гривень, з яких сума кредиту 25 000 гривень, сума процентів за користування кредитом 45 770 гривень, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 29 850 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.

Не погоджуючись із рішенням  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв В.В., подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вважає рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим внаслідок неповного з`ясування обставин справи.
Вказує, що банком не надано належних доказів, які підтверджують факт перерахування кредитних коштів відповідачу, зокрема надана АТ «Ощадбанк» виписка по картковому рахунку відповідача не є належним доказом, оскільки складена у програмі «Ексель», документ легко можна відредагувати, а також такий не підписаний КЕП, не містить печатки банку та підпису уповноваженого представника товариства.
Зазначає, що проценти за користування кредитом нараховані банком не правомірно, такі у 3 рази перевищують суму кредитування та суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ставлять споживача у вкрай невигідне становище.
Наданий позивачем розрахунок не є належним доказом у справі, оскільки не містить складових заборгованості, не відображає операцій за кредитним договором. Детального розрахунку нарахування заборгованості позивачем надано не було.
Просить звернути увагу, що позивачем не доведено належним чином факт переходу прав вимоги від первісного кредитора до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зазначає, що апеляційна скарга є безпідставною, а рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване.
Зазначає, що між первісним кредитором та позивачем було укладено кредитний договір в електронному вигляді з підписанням одноразовим цифровим ідентифікатором. Між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.
Переказ коштів відповідачу підтверджується належними доказами, зокрема довідкою платіжного провайдера, оскільки позивач(первісний кредитор) не є банківською установою та позбавлене можливості відкривати рахунки клієнтів, а тому зарахування коштів проводиться на вказаний клієнтом картковий рахунок.
Щодо нарахувань за кредитним договором, то зазначає, що товариством нараховано проценти згідно умов кредитного договору, у межах періоду авто пролонгації, відповідно до щоденного розрахунку.
З приводу переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача, то судом першої інстанції правильно встановлено обставини згідно яких право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна».

У відповіді на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв В.В., зазначає, що доводи відзиву на апеляційну скаргу є формальними та не спростовують доводів апеляційної скарги.
Суть заперечень позивача зводяться до того, що він вказує на достатність доданих до матеріалів справи доказів, однак не спростовує відсутність фактичного перерахування коштів відповідачу. Посилається на договір факторингу, не доводячи перехід права вимоги.
Довідка платіжного провайдера не є належним доказом перерахування коштів, оскільки така є внутрішнім фінансовим документом компанії та не є первинним бухгалтерським документом.
Позивачем не долучено до матеріалів справи копії запиту до первісного кредитора з метою отримання інформації про детальний розрахунок заборгованості та доказів, що підтверджують надання коштів за укладеними кредитними договорами. 
Крім цього, позивачем не надано належних доказів переходу права вимоги від первісного кредитора до позивача.

Учасники справи в судове засідання не з`явились. Заяв чи клопотань до початку судового засідання не надходило.
Відповідачу ОСОБА_1 надіслано судову повістку на його електронну адресу, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 05.09.2025 (а.с.159).
Адвокат Нечаєв В.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , повідомлений шляхом надіслання судової повістки на його офіційну електронну адресу, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 05.09.2025 (а.с.161).
Позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» повідомлений шляхом отримання судової повістки на особисту електронну адресу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа від 05.09.2025 (а.с.160).
У зв`язку з тим, що сторони по справі не з`явились, однак такі були повідомлені про судове засідання належним чином, а матеріалів справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, то таку слід вирішити по суті.
Враховуючи зазначене та керуючись нормою ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла до думки, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню, виходячи з наступних доводів.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 27.08.2023 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний Договір № 7006087 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на їх сайті. Договір та його додатки, зокрема паспорт споживчого кредиту та таблиця обчислення загальної вартості кредиту підписано одноразовим цифровим ідентифікатором А6980.
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед Відповідачем за Кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25 000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку Відповідача № НОМЕР_1 .
Згідно листа ТОВ «Пейтек України» (PayTech) від 06.12.2024 №20240612-3а підтверджено успішний переказ коштів 27.08.2023 на суму 25 000 гривень, банк екваєр - АТ «ПУМБ», маска картки НОМЕР_1 .
В свою чергу відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав.
Так, укладаючи Кредитний договір, сторони, передбачили нарахування процентів на наступних умовах: 1.5.1.Стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 26.09.2023 Відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежу та не повернув тіло кредиту. Позивачем нараховано проценти за 60 календарних днів (27.05.2024 - 25.07.2024) в межах строку договору відповідно до наступного: 25 000 грн * 1,99% = 497,5 грн*60 календарних днів = 29 850 грн.
27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором до відповідача.
Факт передачі грошової вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підтверджується також витягом з реєстру боржників від 27.05.2024 згідно якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» отримало право вимагати повернення кредитних коштів за кредитним договором №7006087 від 27.08.2023.
Про отримання права вимоги та укладення договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 позивач повідомив відповідача шляхом відправки йому електронного листа на електронну адресу ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 
Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача по кредитному договору перед позивачем не сплачена і складає 25 000 грн - тіло кредиту та 45 770 грн - нараховані проценти, нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів - 29 850, всього - 100 620 грн.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.
За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Відповідно до частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Правовідносини, які склалися між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 регулюються ст. 1054 - 1057 ЦК України, положеннями Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
З доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідач не заперечує укладення між ним та ТОВ «Авентіс Україна» споживчого кредитного договору №7006087 від 27.08.2023, однак вказує на недоведеність позивачем факту перерахування йому кредитних коштів в розмірі 25 000 гривень. Зокрема, зазначає, що довідка ТОВ «Пейтек Україна» не є належним доказом, який підтверджує факт отримання коштів відповідачем.
Проте, з такими доводами відповідача колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Згідно листа ТОВ «Пейтек України» («PayTech») від 06.12.2024 №20240612-3а підтверджено успішний переказ коштів 27.08.2023 на суму 25 000 гривень, банк екваєр - АТ «ПУМБ», маска картки № НОМЕР_1 .
З доданих до матеріалів справи розрахунків заборгованості вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, однак погашення заборгованості не здійснював.
ОСОБА_1 на спростування доводів позивача щодо перерахування споживачеві кредитних коштів в розмірі 25 000 гривень не надав ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді доказів чи беззаперечних фактів.
Зокрема, таким доказом, який спростовує факт перерахування кредитних коштів є виписка з карткового рахунку.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, касаційний суд виснував, що факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, меморіальними ордерами на видачу коштів, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки, тощо.
Так, кредитний договір між первісним кредитором ТОВ «Авентіс Україна» та ОСОБА_1 укладено в електронному вигляді згідно положень Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Згідно ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис (ч. 1 ст. 6 Закону).
Частиною 1 та 2 статті 7 Закону визначено, що оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Також, частиною 1 та 2 статті 8 Закону визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
З положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» слідує, що порядок укладення електронного договору наступний: оферта - пропозиція укласти такий договір, що містить всі істотні умови договору, яка надсилається стороні, яка в свою чергу акцептує - приймає пропозицію укласти договір.
Така пропозиція може бути акцептована також шляхом заповнення формуляра заяви(форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що підписання відбувається за згодою сторін одноразовим цифровим ідентифікатором.
З матеріалів справи вбачається, що договір між ТОВ «Авентіс Україна» та ОСОБА_1 укладено шляхом акцептування відповідачем оферти розміщеної на офіційному веб-сайті товариства або в мобільному застосунку «CreditPlus». Споживач проходить авторизацію, виявляє бажання укласти кредитний договір, обирає потрібну суму, ознайомлюється з істотними умовами кредитування, заповняє всі дані (ПІБ, РНОКПП, паспорт, тощо) та підписує такий договір разом з додатками одноразовим цифровим ідентифікатором, який надсилається на вказаний ним мобільний номер телефону.
Тобто, враховуючи позицію Верховного Суду викладену у постанові від 15.01.2025 у справі №753/16762/15-ц, апеляційний суд констатує, що кредитні кошти ОСОБА_1 було отримано у розмірі 25 000 гривень, оскільки кредитний договір між сторонами укладено, у судовому порядку такий договір не визнано недійсним чи неукладеним або укладеним внаслідок шахрайства, обману чи примусу та надано суду докази перерахування коштів.
Крім цього, слід погодитись з позицією ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» щодо неможливості отримати виписку з карткового рахунку відповідача, оскільки товариство не є банком, не відкриває рахунків та здійснює перекази на вже відкриті карткові рахунки.
Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Банківською таємницею у розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність» є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України та інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.
Оскільки, перерахування кредитних коштів відбулось на вже існуючий картковий рахунок № НОМЕР_1 , банк екваєр - АТ «ПУМБ», тому тільки ОСОБА_1 має доступ до виписки з такого рахунку як його власник.
З вищенаведеного слідує, що відповідач не надав виписку з власного карткового рахунку на спростування доводів позивача щодо перерахування йому кредитних коштів та користування такими. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доведеності факту перерахування та користування кредитними коштами відповідачем.
Крім цього, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 ставить під сумнів надані позивачем розрахунки заборгованості, вважає, що такі є неналежними доказами та вказує, що нараховані проценти за користування кредитними коштами ставлять споживача у вкрай невигідне становище.
Апеляційний суд не погоджується з такими доводами ОСОБА_1 та зазначає з приводу цього наступне.
Згідно умов Договору про споживчий кредит №7006087 від 27.08.2023: сума наданого кредиту - 25 000 гривень (п.1.3. Договору); строк кредитування - 360 днів (п.1.4. Договору); стандартна процентна ставка - 1,99% в день від суми кредиту (п.1.5.1. Договору).
Із наданого первісним кредитором ТОВ «Авентус Україна» розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач у період з 27.08.2023 по 26.05.2024 користувався кредитними коштами, однак погашень кредитної заборгованості не здійснював.
У період з 27.08.2023 по 27.11.2023(включно) ТОВ «Авентус Україна» нараховано заборгованість у розмірі 70 770 гривень, з яких: 25 000 гривень - тіло кредиту; 45 770 гривень - відсотки за користування кредитом.
Відсотки нараховувались за вищезазначений період за стандартною процентною ставкою 1,99% в день, що становить 497,50 гривень (25 000 х 1,99%), тобто за 92 календарні дні первісний кредитор нарахував відсотків на суму 45 770 гривень (497,50 х 92).
Після укладення договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 нарахування продовжило здійснювати ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Позивач здійснював нарахування з 27.05.2024 по 25.07.2024 за стандартною процентною ставкою 1,99% в день протягом 60 календарних днів, тобто позивачем нараховано відсотки в сумі 29 850 гривень (497,50 х 60).
Сума нарахованих за весь період відсотків за користування кредитними коштами становить загальну суму 75 620 гривень.
Тобто, разом заборгованість становить 100 620 гривень, з яких: сума кредиту 25 000 гривень, сума процентів за користування кредитом 45 770 гривень, які нараховані первісним кредитором за 92 календарні дні та 29 850 гривень за 60 календарних днів нарахованих позивачем.
Таким чином, нарахування товариствами здійснювалось без порушень істотних умов укладеного між сторонами кредитного договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного у суду у Постанові від 22.04.2024 у справі №559/1622/19 виснував, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Відповідач на спростування даних обставин, неправильності проведеного позивачем чи судом розрахунку власного контррозрахунку не надав.
Колегія суддів вважає, що товариство довело наявність у відповідача перед позивачем заборгованості у загальному розмірі 100 620 гривень, яку суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються відсутності беззаперечних доказів отримання права вимоги за договором факторингу укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (після зміни назви - ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), слід зазначити таке.
27.05.2024 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» було укладено Договір факторингу №27.05/2024-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК» Фінтраст Україна» права грошової вимоги за Кредитним договором до відповідача.
Факт передачі грошової вимоги від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підтверджується також витягом з реєстру боржників від 27.05.2024 згідно якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» отримало право вимагати повернення кредитних коштів за кредитним договором №7006087 від 27.08.2023.
Про отримання права вимоги та укладення договору факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 позивач повідомив відповідача шляхом відправки йому електронного листа на електронну адресу ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_1 
Згідно ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним.
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі №759/24061/19 (провадження №61-8593св21)).
Укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» договір факторингу №27.05/2024-Ф від 27.05.2024 у судовому порядку недійсним чи неукладеним не визнавався, а тому слід вважати, що право вимоги первісним кредитором було передано позивачу та отримано останнім згідно положень чинного законодавства, а тому ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» має право вимагати від ОСОБА_1 виконання взятих на себе кредитних зобов`язань згідно укладеного між ним ТОВ «Авентус Україна» електронного Договору №7006087 про надання споживчого кредиту від 27.08.2023.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2025 року.
Отже, апеляційний суд, приходить до обґрунтованих висновків, що рішення суду першої інстанції, ухвалене із повним та всебічним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, таке рішення відповідає чинним нормам матеріального права, а тому на підставі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 12, 18, 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Нечаєв Валерій Валерійович, залишити без задоволення.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2025 року, залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.
Суддя-доповідач: 
Судді: