ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 лютого 2026 року   Справа № 918/1192/25 
Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Павлюк І.Ю., суддя Тимошенко О.М. ,  суддя Розізнана І.В. 
секретар судового засідання Cоколовська О.В.
за участю представників:
позивача – Тітков Григорій Миколайович
відповідача – не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25
за позовом ОСОБА_1 
до відповідача ОСОБА_2 
про стягнення в сумі 375 000 грн 00 коп.

ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення в сумі 375 000 грн 00 коп. Повернуто позовну заяву від 23.12.2025 та додані до неї документи ОСОБА_1 .
Вказана ухвала мотивована тим, що у даному випадку фізичні особи не можуть бути сторонами в судовому процесі, а відтак даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
Не погоджуючись із постановленою ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою через органи поштового зв`язку, в якій просить поновити термін на апеляційне оскарження та визнати строк пропуску поважним. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 про відмову у відкритті провадження скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Звільнити від сплати судового збору.
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, скаржник зазначає, що постановою Верховного Суду у складі колегії суддів першої судової палати касаційного цивільного суду від 16.07.2025 у справі №523/22268/23 зазначено, якщо спірні правовідносини виникли із договору, укладеного двома суб`єктами господарської діяльності/фізичними особами-підприємцями, то такий спір належить до юрисдикції господарських суддів. Також звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18, в якій зазначено, що звертаючись до господарського суду, позивач обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились. 
Скаржник звертає увагу, що під час укладання усної домовленості про господарську діяльність сторони мали статус ФОП/підприємців суб`єктів господарювання.
Враховуючи вищевикладене та обставини справи, скаржник вважає, що ухвала Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 про відмову у відкритті провадження підлягає скасуванню та направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
30.01.2026 матеріали справи №918/1192/25 надійшли до суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.02.2026 звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25. Поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25. Розгляд апеляційної скарги призначено на "24" лютого 2026 р. об 10:30год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №3. Запропоновано учасникам справи у строк до 20.02.2026 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмові відзиви на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст. 263 ГПК України, та докази надсилання копії відзивів та доданих до них документів іншим учасникам справи.
В судовому засіданні скаржник підтримав доводи апеляційної скарги. 
Відповідач у судове засідання не з`явився.
Поштове повідомлення, яким надіслано відповідачу ухвалу від 04.02.2026 про відкриття апеляційного провадження, повернуто на адресу суду з підстав: "Одержувач відсутній за вказаною адресою".
Відповідно до ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до підпункту 17.14 пункту 17 Розділу ХІ Перехідні положення ГПК до визначення Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів), можливості вчинення передбачених цим Кодексом дій з використанням підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи суд вручає судові рішення в паперовій формі.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про дату, час і місце судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про дату, час і місце судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства.
Розгляд справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час і місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату, час і місце слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження (подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №918/1478/14, від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, згідно з яким відповідачу надіслано поштове повідомлення на дійсну адресу. 
В цій частині суд апеляційної інстанції приймає до уваи, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу відповідача є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20).
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали суду, зазначає наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись із позовною заявою, позивач стверджує, що правовідносини, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли у жовтні 2018 року.
Позивач стверджує, що під час укладання усної домовленості про господарську діяльність сторони (позивач ОСОБА_1 (виписка з ЄДРЮО та ФОП від 31.10.2018 №26040000000007918), та відповідач ОСОБА_2 (витяг ЄДРПОУ з 25.10.2017) мали статус ФОП/підприємцями суб`єктами господарювання.
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За приписами статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Загальними критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути і пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Так, предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України.
Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
Крім того, законодавець у частинах першій та другій статті 4 ГПК України встановив, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
За положеннями ч. 1 ст. 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.
З аналізу викладених вище норм слідує, що спір є господарським та підвідомчий господарському суду, зокрема, за наявності таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, а також відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Отже, господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб`єктами господарської діяльності, а також спори і в тому разі, якщо сторонами в судовому процесі виступають фізичні особи, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено процесуальним законом.
До юрисдикції господарського суду не віднесені спори, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.
При цьому слід врахувати, що за правилами цивільного судочинства повинні розглядатися спори стосовно правочинів, якщо хоча би однією стороною цього зобов`язання є фізична особа, яка, вступаючи у це зобов`язання, не діяла як фізична особа-підприємець.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого на запит суду, до державного реєстру 08.10.2025 внесено запис №2006040060001007468 про припинення фізичною особою-підприємцем Петровчуком Петром Петровичем підприємницької діяльності за власним рішенням.
Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, зробленого на запит суду, до державного реєстру 29.12.2025 внесено запис №2006040060001011241 про припинення фізичною особою-підприємцем Тітковим Григорієм Миколайовичем підприємницької діяльності за власним рішенням.
Проте, у даному випадку колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що сторони у спірних правовідносинах не діяли, як фізичні особи-підприємці.
Так, згідно зі ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.
Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями.
Згідно з ч. 1 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
На підставі ч. 2 ст. 55 Господарського кодексу України суб`єктами господарювання є:
1) господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку;
2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Згідно зі ст. 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Також, кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплене й у статті 50 Цивільного кодексу України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.
Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи , якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Набуття статусу фізичної особи - підприємця не означає, що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.
Водночас лише та обставина, що фізична особа - підприємець не відобразила наявність у неї такого статусу в тексті укладеного договору, не змінює характеру набутих нею прав та обов`язків як таких, що виникли з господарських правовідносин, якщо такі правовідносини мають ознаки здійснення їх у межах господарської діяльності (такий правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.05.2020 у справі № 161/6253/15-ц, від 07.04.2020 у справі № 743/534/16-ц, від 06.06.2018 у справі № 910/16713/15, від 21.03.2018 у справі № 725/3212/16-ц).
Як встановлено судом, станом на дату постановлення оскаржуваної ухвали сторони припинили підриємницьку діяльність фізичних осіб-підприємців 
Судом апеляційної інстанції враховується, що незважаючи на припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем, спір який виник за зобов`язанням, пов`язаним із підприємницькою діяльністю підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
Матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 29.12.2025, з якого убачається, що Фізична особа-підприємець Петровчук Петро Петрович був взятий на облік Головним управлінням ДПС у Рівненській області, Сарненська державна податкова інспекція - 25.10.2014.
Скаржником до апеляційної скарги додано виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, з якого вбачається, що Фізична особа-підприємець Тітков Григорій Миколайович 31.10.2018 взятий на облік Сарненською об`єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Рівненській області. 
Отже, у жовтні 2018 року, коли як стверджує позивач між сторонами виникли спірні правовідносини, ОСОБА_1 та Петровчук П.П. мали статус фізичних осіб-підприємців.
Суд, зважаючи на встановлені обставини, що на момент виникнення спірних правовідносин, такі правовідносини виникли між ним та відповідачем як фізичними особами-підприємцями, виснує, що є підстави вважати, що у цій справі існує спір між позивачами та відповідачем, як суб`єктами господарювання, і такий спір пов`язаний зі здійсненням відповідачем підприємницької діяльності.
Самі по собі обставини, встановлені у рішенні Сарненського районного суду рівненської області від 12.03.2025 у справі № 572/2855/24 та постанові Рівненського апеляційного суду від 07.08.2025, жодним чином не змінює фактичної участі вказаних осіб у спірних правовідносинах як підприємців та з метою досягнення економічних результатів.
З урахуванням вищенаведеного, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що спір між сторонами виник із цивільних правовідносин та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом, відповідно судом першої інстанції безпідставно закрито провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Частиною 3 ст. 271 ГПК України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали нез`ясовано обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим вона підлягає скасуванню, а справа передачі на розгляд Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
У зв`язку зі скасуванням ухвали місцевого господарського з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, розподіл сум судового збору повинен бути здійснений судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України.
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25 задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Рівненської області від 30.12.2025 у справі №918/1192/25 скасувати.
3. Справу №918/1192/25 направити до Господарського суду Рівненської області для продовження розгляду.
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку встановленому ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "02" березня 2026 р.

Головуючий суддя Павлюк І.Ю. 

Суддя   Тимошенко О.М. 

Суддя   Розізнана І.В.