КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
22-ц/824/5355/2026 

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/17590/25

09 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.
суддів - Оніщука М.І.
- Шебуєвої В.А 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойка Євгена Васильовича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Данілової Т.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, -
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що сторони по справі проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2014 року по 2016 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_3 . Позивач з 2022 року проходить військову службу у ЗСУ. Починаючи з цього періоду ОСОБА_1 систематично робив грошові перекази на картку ОСОБА_2 на утримання сина на загальну суму 293 954,44 грн. Проте, у 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання сина. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року позов задоволено. Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. 
На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений для виконання до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.
Вказує на те, що наразі у позивача немає можливості сплачувати аліменти саме в такому розмірі, оскільки стан його здоров`я погіршився і він постійно потребує обстеження та лікування. В період проходження військової служби ОСОБА_4 хворів на гіпертонічну хворобу і він відмічав погіршення стану, слабкість, запаморочення, біль в ділянці серця. Оскільки лікарями рекомендовано постійні огляди, здача аналізів та медикаментозного лікування, позивач постійно витрачає на це кошти, що ставить його в скрутне матеріальне становище, оскільки щомісяця з нього стягуються аліменти, розмір яких становить від 25 000 грн. Він продовжує проходити військову службу, за станом здоров`я придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. У позивача на теперішній час дохід є нестабільним, залежить від того, де він виконує бойові завдання.
З огляду на вище викладене, просив суд зменшити розмір аліментів, які за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року, підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , з 1/4 частини до 10 000 грн. щомісяця, починаючи з дня набрання судовим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бойко Є.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було залишено без уваги те, що позивач при поданні позовної заяви надав велику кількість медичних документів, які підтверджують стан його здоров`я, тривалість та необхідність постійного обстеження та лікування.
Вказує на те, що 04 червня 2024 року позивачу було встановлено захворювання пов`язані з проходженням військової служби: ХОЗЛ І-ІІ ст., пневмофіброз, емфізема легень, гіпертонічна хвороба ІІ ст., ступінь 2, ризик 2, хронічний гіперпластичних ларингіт.
Зазначає, що встановлені захворювання позивача мають сталий, хронічний характер та потребують постійного контролю та лікування. Виконуючи обов`язки щодо захисту держави, її незалежності та територіальної цілісності позивач наразі немає змоги належним чином контролювати перебіг захворювань та виконувати необхідне і повноцінне лікування в належних умовах, та і не на часі, як то кажуть. Проте, позивач на підтримку свого стану постійно лікується та витрачає чимало коштів.
Вказує на те, що через несення військової служби постійно є ризики погіршення стану здоров`я та виникнення нових захворювань. Відтак, позивач змушений заощаджувати та відкладати грошові кошти, для забезпечення подальшого лікування.
Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.08.2024 року задоволено позов ОСОБА_2 . Постановлено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вказаного судового рішення був виданий виконавчий лист, який був пред`явлений для виконання до Миргородського відділу державної виконавчої служби у Миргородському районі Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції.
Додатки до позовної заяви, які у паперовій формі судом першої інстанції не підшиті, не пронумеровані та не відображаються у внутрішньому описі справи, доступні для перегляду через підсистему «Електронний Суд» за запитом пошуку 752/17590/25.
З досліджених в електронному вигляді додатків, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 04 грудня 2023 року, 22 грудня 2023 року брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, перебуваючи у районах проведення бойових дій на території н.п. Кліщіївка Бахмутсбкої міської територіальної громади Донецької області. 
На підтвердження наявності у позивача наявні захворювання, до позовної заяви було надано довідку військово- лікарської комісії № 5127 від 01.03.2024, № 5062 від 04.06.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого Центру реабілітації учасників антитерористичної операції та бойових дій № 3179/231 та виписку № 2 із медичної карти стаціонарного хворого. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що жодних доказів на підтвердження погіршення матеріального стану позивачем суду не надано, у тому числі, у зв`язку з його додатковими витратами на огляди, здачу аналізів та медикаментозного лікування.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом наведеної статті обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб.
В силу частини 3 статті 181, частини 1 статті 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За змістом статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач покликався на зміну свого матеріального становища. З цих підстав просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини, шляхом зміни способу їх стягнення з частки всіх видів заробітку на тверду грошову суму в розмірі по 10 000,00 грн. щомісячно.
Разом з тим стаття 192 СК України передбачає можливість зміни лише розміру аліментів, а не способу їх стягнення.
Відповідно до частини 3 статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана норма закону, яка набрала чинності з 08 липня 2017 року, є імперативною. Таке положення частини 3 статті 181 СК України повністю відповідає, перш за все, інтересам дитини, а також особи, з якою дитина проживає.
За позовом платника аліментів може бути зменшено раніше встановлений розмір аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема, зміни матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я, тоді як право вимагати зміни способу присудження аліментів має лише одержувач аліментів. Цієї позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.
Таким чином, суд першої інстанції врахував, що Сімейний кодекс України містить положення щодо можливості зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів, а не платника та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було залишено без уваги те, що позивач при поданні позовної заяви надав велику кількість медичних документів, які підтверджують стан його здоров`я, тривалість та необхідність постійного обстеження та лікування, колегія суддів відхиляє, оскільки як вже зазначалось раніше, позивач звертаючись до суду з даним позовом фактично просив суд змінити розмір шляхом зміни спосібу стягнення аліментів, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України можливо лише на вимогу одержувача аліментів. 
Колегія суддів роз`яснює, що позивач не позбавлений можливості звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з частки на інший розмір частки його доходів. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.
Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то апеляційний суд не здійснює перерозподіл судових витрат у суді апеляційної інстанції.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Бойка Євгена Васильовича - залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: