ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року	Львів	Справа № 300/103/25 пров. № А/857/13830/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

суддя у І інстанції Могила А.Б., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,
дата складення повного тексту рішення 13 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ :

У січні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з адміністративним позовом, у якому після уточнення вимог просили:
визнати протиправними дії НОМЕР_2 Прикордонного загону Державної прикордонної служби України (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) щодо відмови у пропорційній виплаті 4/5 часток одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168);
зобов`язати ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та здійснити виплату позивачкам вказаної одноразової грошової допомоги у порядку та строки, встановлені Постановою № 168. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.03.2025 у справі №300/103/25 позов було задоволено.
Визнано протиправними дії ВЧ НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у виплаті залишку призначеної ОСОБА_3 і невиплаченої йому за життя одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII). 
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишку призначеної ОСОБА_3 і невиплаченої йому за життя одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII з урахуванням положень пунктів 9, 10 Інструкції з призначення і виплати в Державній прикордонній службі України одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови №168.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 його батькові ОСОБА_3 була призначена одноразова грошова допомога на підставі Постанови № 168. Залишок невиплаченої ОСОБА_3 суми одноразової грошової допомоги (залишок 4/5 від призначеної суми) склав 10 200 000 грн.
Оскільки законодавством не передбачено випадків припинення виплати одноразової грошової допомоги, призначеної у разі загибелі (смерті) військовослужбовців, доводи відповідача про наявність правових підстав для припинення виплати такої не ґрунтуються на нормі закону.
Позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги спадкоємців за законом всього спадкового майна померлого ОСОБА_3 і відповідно до приписів статей 1216, 1217, 1227 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) мають право на належні померлому грошові кошти, що породжує для них право на отримання суми залишку призначеної ОСОБА_3 і невиплаченої йому за життя одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII.
Відтак, відмова відповідача у прийнятті рішення про виплату позивачам залишку згаданої одноразової грошової допомоги є протиправною.
З метою ефективного захисту порушених прав суд вважав за необхідне зобов`язати відповідача здійснити виплату залишку призначеної ОСОБА_3 і невиплаченої йому за життя спірної одноразової грошової допомоги. 
У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ВЧ НОМЕР_1 , яка у своїй скарзі просила таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що позивачки не входять до кола осіб, визначених у статті 16-1 Закону №2011-ХІІ, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги. 
Суд першої інстанції не звернув увагу на приписи статті 1219 ЦК. При цьому право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, нерозривно пов`язано з особою спадкодавця. Чинне законодавство не визначає можливості переходу в порядку спадкування права на призначення одноразової грошової допомоги, яке не було реалізовано спадкодавцем за життя за будь-яких обставин. 
Право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 Постанови № 168, ОСОБА_3 було реалізовано. 
На момент звернення позивачок до суду з цим адміністративним позовом їхні права та інтереси на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем у справі порушені не були. 
Окрім цього, звертає увагу апеляційного суду на те, що спори, які виникають у зв`язку із реалізацією спадкових прав, не віднесені процесуальним законодавством до спорів адміністративної юрисдикції. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_3 , як батьку загиблого військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби ОСОБА_4 , з 27.06.2023 виплачувалася одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 грн відповідно до Постанови №168.
Відповідно до листа ВЧ НОМЕР_1 від 29.06.2023 №11/П-172-8474, адресованого ОСОБА_3 , 27.06.2023 йому виплачена 1/5 частина належної одноразової грошової допомоги в розмірі 3 000 000 грн, а її залишок підлягатиме виплаті щомісячно частками впродовж 40 наступних місяців. Факт перерахунку частини одноразової грошової допомоги в сумі 3 000 000 грн на банківський рахунок ОСОБА_3 , відкритий у АТ КБ “ПриватБанк”, підтверджується копією платіжної інструкції №2991 від 26.06.2023 із відміткою казначейства про оплату.
Окрім цього, відповідачем 10.07.2023, 10.08.2023, 12.09.2023, 10.10.2023, 13.11.2023, 06.12.2023 на той же банківський рахунок ОСОБА_3 перераховано ще 1 800 000 грн одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ, про що свідчать копії платіжних інструкцій за №3087, №3794, №4346, №4984, №5763, №6461 відповідно.
Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, підтверджується, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 17.11.2023 складено відповідний актовий запис №1386.
Позивачки звернулися до відповідача із спільною заявою від 24.07.2024 про зміну отримувачів одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ, у якій просили здійснити їм виплату 4/5 залишку такої допомоги, що була призначена ОСОБА_3 .
Відповідач у листі від 05.08.2024 №09/КО-391/375 повідомив, що у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 припинено виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої Постановою №168. Право на отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби ОСОБА_3 реалізовано. 
Позивачки не погодилися із такими діями відповідача щодо відмови у виплаті залишку одноразової грошової допомоги та звернулися до адміністративного суду з позовом, що розглядається. 
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Судова юрисдикція – це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі
Юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу суб`єкта звернення та предмета позовних вимог, при цьому визначення предмета та підстав позову, обрання способу судового захисту належить виключно позивачеві.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Згідно із частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За правилами статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. 
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом із цим, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. 
Таким чином, у порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо порушує права, свободи чи законні інтереси позивача.
Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 обґрунтовували свої позовні вимоги порушенням ВЧ НОМЕР_1 їх цивільних прав, як спадкоємців першої черги спадкоємців за законом всього спадкового майна померлого ОСОБА_3 , які відповідно до приписів статей 1216, 1217, 1227 ЦК мають право на належні померлому грошові кошти, а саме на отримання суми залишку призначеної ОСОБА_3 і невиплаченої йому за життя одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ. 
На підставі аналізу встановлених фактичних обставин справи та наведеного правового регулювання суд апеляційної інстанції дійшов переконання, що заявлені у справі, що розглядається, позовні вимоги стосуються цивільного спору щодо права на отримання спадкоємцями майна (коштів), право на яке мав за життя спадкодавець.
При цьому правовідносини щодо призначена одноразової грошової допомоги на підставі Постанови № 168 ОСОБА_3 , як батьку загиблого військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби ОСОБА_4 , не є спірними, оскільки така виплата була призначена і виплачувалася у встановленому законом порядку, що позивачками не заперечується.
Відтак, з урахуванням суті спірних правовідносин, на переконання апеляційного суду, цей позов спрямовано на захист права власності. Спір має приватноправовий характер і підлягає розгляду в порядку цивільного, а не адміністративного судочинства. 
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Частиною 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
З огляду на наведене апеляційний суд дійшов висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи за правилами адміністративного судочинства. Відтак апеляційну скаргу ВЧ НОМЕР_1 слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у адміністративній справі.
При цьому апеляційний суд роз`яснює, що відповідно до приписів частини 3 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Водночас апеляційний суд звертає увагу на те, що на час апеляційного перегляду постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 936 був затверджений Порядок призначення та виплати окремим категоріям осіб з числа членів сімей загиблих (померлих) Захисників та Захисниць України одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) члена сім`ї, яким передбачено, що сума одноразової грошової допомоги, яка належала члену сім`ї загиблого (померлого) Захисника та Захисниці України і не була йому виплачена у зв`язку з його смертю, виплачується Мінветеранів рівними частинами іншим членам сім`ї, які мають право на її отримання відповідно до рішення Мінветеранів, а в разі їх відсутності сума невиплаченої одноразової грошової допомоги входить до складу спадщини (пункт 11). 

Керуючись статтями 238, 241, 243, 308, 310, 319, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2025 року у справі №300/113/25 та закрити провадження у адміністративній справі.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар