КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/4114/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 752/596/25

19 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваленка Дмитра Леонідовича на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року, ухвалене під головуванням судді Митрофанової А.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2024 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження.
Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав у кімнаті АДРЕСА_1 (наразі найменування: АДРЕСА_2 ), яка не була приватизована через відсутність розгляду заяви померлого від 27 червня 2023 року Голосіївською районною в місті Києві Державною адміністрацією. 
Відповідно до відповіді Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації від 14 листопада 2024 року, за вих. №100-15974, ОСОБА_2  за життя не подавав пакету документів до ЦНАПів міста Києва для приватизації житла. 
Разом з цим, наявний опис поштового відправлення з копією заяви на приватизацію від 27 червня 2023 року свідчать про протилежне, а саме, що   ОСОБА_2 за час життя скористався правом на приватизацію.
Позивач зазначала, що вона 28 жовтня 2024 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка, що підтверджується Витягом зі Спадкового реєстру №78905677, а тому до неї перейшли всі права і обов`язки, що належали її чоловіку на час життя, відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України. 
Через відсутність розгляду заяви ОСОБА_2  від 27 червня 2023 року на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 ,відповідачем порушено законне право ОСОБА_2 на приватизацію, а тому вона, як єдиний спадкоємець після смерті її чоловіка    ОСОБА_2 , має права вимагати визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на указану кімнату.
Крім того, під час розгляду вона дізналась, що згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 .
З метою вжиття заходів реагування, згідно ст.19 Конституції України стороною позивача подано запит щодо скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 . Проте, у відповідь Голосіївська в м.Києві РДА за вих.№100-5025 від 14.04.2025 року зазначила, що ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним згідно ст.59 ЖК України, а остання діяла згідно ст. 19 Конституції України.
З урахуванням викладених обставин позивач       ОСОБА_3 а просила суд: 
скасувати розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 та визнати зазначений ордер недійсним;
визнати за позивачем ОСОБА_1 , РНОКПП № НОМЕР_1 , право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 на кімнату АДРЕСА_1 .
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження, відмовлено.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 24 квітня 2025 року, скасовано.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коваленко Дмитро Леонідович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та Київської міської ради задовольнити. Скасувати розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року за № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 та визнати зазначений ордер недійсним. Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) право власності в порядку спадкування на кімнату АДРЕСА_1 .
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не оцінив і не з`ясував усіх обставин, на які сторони посилались в обгрунтування своїх вимог та запереченень.
Зазначає, що на час відкриття спадщини (смерті чоловіка позивачки ОСОБА_2 ), спірна кімната була місцем постійного проживання спадкодавця позивача, який у встановленому порядку подав заяву про її приватизацію, однак нерухомість не була передана йому у власність через неотримання, тобто, не розгляд заяви на приватизацію. 
Положеннями ч.5 п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Просудову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20 передбачено, що в разі не передання квартири (будинку) у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського житлового фонду, однак, вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено за наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири наймачеві.
Разом з тим, висновок суду першої інстанції ґрунтується лише на тому, що зазначена кімната не була на момент смерті передана у власність чоловіку позивачки.
Судом першої інстанції не враховано, що коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого частиною третьою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру.
Таке право було висловлене спадкодавцем - чоловіком позивачки  ОСОБА_2 , що підтверджується, наявним в матеріалах справи описом поштового відправлення з копією заяви на приватизацію ОСОБА_2 від 27.06.2023 року.
Таким чином, через відсутність розгляду заяви ОСОБА_2 від 27.06.2023 року на приватизацію кімнати АДРЕСА_1 ,відповідачем порушено його законне право на приватизацію, а тому, позивач, як єдиний спадкоємець після смерті її чоловіка, має права вимагати визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом та скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1  іншій особі та визнати зазначений ордер недійсним.
Зважаючи на викладене, сторона позивача вважає, що рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2025 року має бути скасоване за наслідком апеляційного розгляду справи з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коваленко Дмитро Леонідович підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представники відповідачів Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради в судове засідання не з?явились. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлялись у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідачів Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради.
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно Витягу з протоколу № 22 засідання наглядової ради з питань розподілу і утримання житла у гуртожитках та використання гуртожитків і прибудинкових територій у Голосіївському районі міста Києва від 11 червня 2015 року, рекомендовано зареєструвати ОСОБА_2 у гуртожитку по АДРЕСА_4 .
Згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва від 12 грудня 2024 року № 123460504 за адресою АДРЕСА_4   ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований з 15 січня 2016 року.
ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 06 листопада 2015 року, актовий запис 96, про що свідчить свідоцтво про шлюб Серії НОМЕР_2 , видане повторно 08 жовтня 2024 року Менським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Від шлюбу народилася дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження Серії НОМЕР_3 , видане 09 червня 2016 року Менським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_4 , видане 07 жовтня 2024 року Менським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Корюківському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина.
22 жовтня 2024 року року заведена спадкова справа №575/2024 (спадкодавець ОСОБА_2 ), номер у спадковому реєстрі 73170910, про що свідчить Витяг зі Спадкового реєстру, виданий 28.10.2024 року Менською державною нотаріальною конторою.
Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням збільшених позовних вимог,просила суд скасувати розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 та визнати зазначений ордер недійсним; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_2 на кімнату АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що її чоловік ОСОБА_2 , який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав у кімнаті АДРЕСА_1 (наразі найменування АДРЕСА_2 ), за життя скористався правом на приватизацію займаної кімнати в гуртожитку, однак його заява від 27 червня 2023 року не була розглянута Голосіївською районною в місті Києві державною адміністрацією.
Через відсутність розгляду заяви  ОСОБА_2  від 27 червня 2023 року на приватизацію кімнати   АДРЕСА_1 , відповідачем порушено його законне право на приватизацію, а тому вона, як єдиний спадкоємець після смерті її чоловіка, має права вимагати визнання за нею право власності в порядку спадкування за законом на вказану кімнату.
Крім того, під час розгляду справи вона дізналась, що згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» іншій особі було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 .
В матеріалах справи наявна копія заяви ОСОБА_2 від 27 червня 2023 року, адресована Голосіївській районній в місті Києві державній адміністрації, про передачу в приватну власність кімнати АДРЕСА_1 . В додатках цієї копії заяви зазначений перелік документів, які до неї додаються: 1. Лист від 13.11.2015року; 2. Витяг з протоколу  № 22 від 11.06.2015року; 3. Копія паспорту; 4. Копія картки платника податків - а.с. 16.
Також у справі наявна копія опису вкладення поштового відправлення на адресу Голосіївської РДАу якому зазначено - заява на приватизацію 1 аркуш(а.с. 12).
Із відповіді Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації від 14 листопада 2024 року за вих. №100-15974 вбачається, зокрема, що згідно з архівними даними Відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господаврства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації кімната № 131 у гуртожитку на АДРЕСА_2 не була приватизована на ім?я ОСОБА_2 та до Відділу приватизації житлового фонду Управління житлово-комунального господаврства Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації документиі з заявою про приватизацію кімнати  АДРЕСА_1 не надходили. Станом на 13 листопада 2024 року кімната за вищевказаною адресою не приватизована, а його дружина  ОСОБА_1 не зареєстрована в цій кімнаті (а.с. 14).
Із листів Голосіївської районної в місті Києві Державної адміністрації від 07 квітня 2025 року за вих. №100-4695, від 14 квітня 2025 року за вих. №100-5025 слідує, що згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 (а.с. 97, 98).
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову  ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був власником кімнати АДРЕСА_1 , а отже вказана кімната не могла входити до складу спадкової маси після смерті  ОСОБА_2 . Позивачка не заявляла вимог про визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації, якщо вважала, що за свого життя спадкодавець виявив волю щодо приватизації спірної кімнати у гуртожитку, а відтак вимога позову про визнання права власності на майно в порядку спадкування є безпідставною.
З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд першої інстанції дійшов висновку і про відсутні підстави і для задоволення вимог про скасування розпорядження Голосіївської РДА від 21 березня 2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , визнання ордера недійсним.
Оскільки ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову  ОСОБА_1 , то заходи забезпечення позову в указаній цивільній справі, застосовані ухвалою від 24 квітня 2025 року, підлягають скасуванню.
З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погодитися не може, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У справі, яка переглядається, фактичні обставини, встановлені судом, свідчать про те, що підставою звернення  ОСОБА_1 із цим позовом до суду було те, що її чоловік ОСОБА_2 за життя висловив волю на приватизацію займаної ним кімнати № НОМЕР_5 в гуртожитку по    АДРЕСА_2 , однак помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, який не розглянув його заяву від 27 червня 2023 року, подану до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про приватизацію кімнати.
Під час розгляду справи встановлено, що згідно з розпорядженням Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21 березня 2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень» було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 .
Матеріально-правова вимога позивача до відповідачів щодо якої вона просить ухвалити рішення зводиться до скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , та визнання зазначеного ордера недійсним; визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловіка ОСОБА_2 на кімнату АДРЕСА_1 .
Отже, предмет спору за заявленою позивачем вимогою щодо скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 року № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , та визнання зазначеного ордера недійсним безпосередньо стосується прав і обов`язків фізичної особи, якій видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1  позов пред?явлено до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації та до Київської міської ради. 
Особу, якій видано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , позивачем до участі у справі в якості співвідповідача не залучено.
Із протоколу судового засідання від 25 вересня 2025 року вбачається, що представник позивача ОСОБА_1 адвокат Коваленко Дмитро Леонідович у судовому засіданні підтримав позов, з урахуванням збільшених позовних вимог, змін та уточнень до нього, зокрема, щодо залучення співвідповідача (особи, якій видано ордер на спірну кімнату), не заявив (а.с. 134 - 135).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Позов - це заявлена в суд для розгляду і вирішення у відповідному процесуальному порядку матеріально-правова вимога однієї особи до іншої, яка випливає із спірної матеріально-правової відносини і обґрунтована на відповідних фактах.
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що поняття «сторона у спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона у процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Такі висновки сформульовані у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункт 70), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18, пункт 66), від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19, пункт 27), від 09 лютого 2021 року у справі № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20, пункт 33.2). Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (див. пункт 8.10. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22)).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, пункти 40, 41).
Якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто, коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 січня 2022 року в справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18)).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21)).
Колегією суддів встановлено, що при зверненні до суду позивач  ОСОБА_1 невірно визначила суб`єктний склад учасників справи, зокрема, не залучила в якості співвідповідача особу, якій видано ордер на спірну кімнату АДРЕСА_1 , та у якої з оспорюваного позивачем в судовому порядку як розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , так і ордера на жиле приміщення, виникли відповідні права та обов`язки.
Розглядаючи спір з визначеним позивачем  ОСОБА_1 складом учасників справи, суд першої інстанції не врахував, що заявлені у цій справі вимоги позивача безпосередньо стосується прав та обов`язків особи, якій видано ордер на спірну кімнату АДРЕСА_1 .
Клопотання про залучення до участі у справіспіввідповідача - особи, якій видано ордер на спірну кімнату, позивачем до суду першої інстанції подано не було.
Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, тобто, коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі як відповідач, суд відмовляє у задоволенні позову. Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові.
Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставини у своїй сукупності дозволяють колегії суддів апеляційного суду зробити висновок про те, щонеправильне визначення позивачем та судом першої інстанції кола відповідачів у даній справі призвело до того, що до участі у розгляді вказаної справи не було залученено іншого співвідповідача - особу, якій видано ордер на спірну кімнату, в якого наявна обов`язкова співучасть, а пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) має наслідком відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав незалежно від доводів учасників справи, стадії її розгляду або залучення такої особи (осіб) до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 червня 2024 року у справі № 932/163/21 (провадження № 61-6730св23)).
Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, та зробив помилковий висновок про вирішення по суті позовних вимог  ОСОБА_1  про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування; скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , та визнання зазначеного ордера недійсним, пред`явлених до неналежного складу відповідачів.
Судом першої інстанції не враховано, що невірно визначений позивачем суб`єктний склад учасників справи унеможливлює правильне встановлення фактичних обставин та вирішення спору по суті. Саме у межах розгляду справи за участі належного відповідача (належного складу відповідачів)суд вирішує спір по суті, надає оцінку правовим позиціям сторін спору.
Подібна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 205/3695/18 (провадження № 61-12477св21), від 29 березня 2023 року у справі № 462/8376/20 (провадження № 61-513св22).
Отже, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову  ОСОБА_1 , помилився щодо підстав такої відмови.
Колегія суддів апеляційного суду не аналізує доводи апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваленка Дмитра Леонідовича по суті спору, оскільки під час апеляційного перегляду справи встановлено підстави для відмови у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування; скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , та визнання зазначеного ордера недійсним, у зв`язку з їх пред`явленням до неналежного складу відповідачів, що є самостійною та безумовною підставою для відмови в позові. 
Вказані обставини будуть предметом дослідження та оцінки в разі пред`явлення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування; скасування розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації від 21.03.2025 № 158 «Про затвердження рішення про надання службових житлових приміщень», яким було надано ордер на кімнату АДРЕСА_1 , та визнання зазначеного ордера недійсним до належного складу відповідачів.
Отже, доводи сторони позивача  ОСОБА_1 , наведені в апеляційній скарзі, знайшли своє часткове підтвердження.
Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це,відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по заявлених вимогах позивача  ОСОБА_1 , які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведних мотивів в редакції даної постанови підлягають залишенню без задоволення з інших підстав.
Оскільки позовні вимоги позивача  ОСОБА_1 залишені без задоволення, то судові витрати не відшкодовується та покладається на особу, яка подалапозов до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина дев`ята статті 158 ЦПК України).
Розгляд справи за пред`явленим ОСОБА_1 позовом у цій справі закінчено ухваленням рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, а тому необхідність заходів, які були вжиті ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, задля забезпечення вимог  ОСОБА_1  у цій справі відпала та вказані заходи забезпечення підлягають скасуванню. 
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 13, 48, 158, 263, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваленка Дмитра Леонідовича задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, Київської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування розпорядження залишити без задоволення.
Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 24 квітня 2025 року, скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: