П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/21803/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Леміщак Д.М. 
Суддя-доповідач - Драчук Т. О. 
03 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Драчук Т. О. 
суддів: Смілянця Е. С.  Полотнянка Ю.П. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Радомишльської міської ради Житомирської області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Радомишльської міської ради Житомирської області про визнання протиправним та скасування пункту, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
у вересні 2025 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Радомишльської міської ради Житомирської області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати пункт 1 рішення Радомишльської міської ради Житомирської області № 1479 від 21.08.2025 “Про відмову”, яким відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої безоплатної передачі у приватну власність із земель комунальної власності, так як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, виготовлення такої документації забороняється: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: с. Лутівка, Житомирський район на земельну ділянку орієнтовною площею 0,11 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до ДПТ);
- зобов`язати Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,11га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасувати пункт 1 рішення Радомишльської міської ради Житомирської області № 1479 від 21.08.2025 “Про відмову”.
Зобов`язано Радомишльську міську раду Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,11 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Радомишльської міської ради Житомирської області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні адміністративного позову, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення Радомишльської міської ради № 1479 від 21.08.2025 про відмову у надані дозволу на розробку технічної документації прийнято на підставі спеціальної норми - підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
Апелянт зауважує, що положеннями підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України прямо заборонено безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої передачі, крім випадків, коли земельна ділянка передається власнику об`єкта нерухомого майна, розташованого на ній.
Відтак, на думку апелянта, в даному випадку правовою підставою відмови є законодавча заборона, а не дискреційне рішення органу місцевого самоврядування в межах ст.118 ЗК України.
Крім того, апелянт зазначає, у разі, якщо на земельній ділянці, яку позивач має намір отримати безоплатно у власність, розташовані будівлі чи споруди, які належать йому на праві приватної власності, він мав звернутись до відповідача з заявою в порядку ч. 1 ст. 118 Земельного кодексу України, до якої необхідно було додати розроблену відповідно до Закону України "Про землеустрій" технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), що замовляється громадянином без надання дозволу на її розроблення
В такому разі, Радомишльська міська рада мала б змогу затвердити проєкт землеустрою, керуючись нормами підпункту 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України.
В свою чергу, апелянт зазначає, що звернення позивача із заявою про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки свідчить про те, що на даній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, які б належали позивачу на праві приватної власності, а тому надання дозволів на розробку таких проектів під час дії воєнного стану заборонено.
Крім того, на думку апелянта, позивач не має зареєстрованого права власності на житловий будок за адресою: АДРЕСА_1 , а надані документи не є доказами належно оформленого права власності.
06.02.2026 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача, в якому він просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи, що матеріали справи містять достатньо доказів для вирішення спору, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість судового рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач в серпні 2025 року звернувся до відповідача з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,11 га, цільове призначення "для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд", розташованої за адресою АДРЕСА_1 .
Рішенням п`ятдесят першої сесії VIII скликання Радомишльської міської ради № 1479 від 21.08.2025 "Про відмову" відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої безоплатної передачі у приватну власність із земель комунальної власності, так як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, виготовлення такої документації забороняється: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: с. Лутівка, Житомирський район на земельну ділянку орієнтовною площею 0,11 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до ДПТ). 
Позивач, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, звернувся з адміністративним позовом до суду.
Приймаючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що виключний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність визначений частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.
Положення норм Земельного кодексу України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зобов`язують прийняти рішення, а також визначають підстави, з яких таке рішення може бути прийняте.
Разом із тим, суд першої інстанції вказав, що доводи відповідача стосовно того, що долучені позивачем до заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність документи (договір купівлі-продажу або посилання на записи у погосподарських книгах,) є неналежними доказами права власності на об`єкти нерухомого майна, є необґрунтованими та не стосуються предмета регулювання частини 7 статті 118 Земельного кодексу України.
Положення вказаної норми визначають чіткий перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який є вичерпним. Питання остаточного підтвердження права власності на розташовану на ділянці нерухомість чи дослідження генезису виникнення такого права (через договори або погосподарський облік) за процедурою, передбаченою ст. 118 Земельного кодексу України, не може бути підставою для відмови у наданні дозволу на розробку документації, оскільки на даному етапі здійснюється лише формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.
Таким чином, посилання відповідача на відсутність конкретних правовстановлюючих документів виходить за межі правового поля, окресленого частиною 7 статті 118 ЗК України, та не спростовує право позивача на отримання дозволу у встановленому законом порядку.
Отже, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом визнання протиправним та скасування пункту 1 рішення Радомишльської міської ради Житомирської області № 1479 від 21.08.2025 "Про відмову".
Щодо позовних вимог в частинні зобов`язання Радомишльської міської ради Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,11га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд першої інстанції вказав, що до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою безоплатної передачі земельних ділянок у власність.
Водночас, суд першої інстанції звернув увагу про відсутність на даний час підстав для зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою, адже орган місцевого самоврядування повинен повторно розглянути заяву позивача та прийняти рішення з урахуванням положень чинного законодавства та висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції вказав про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За приписами частини першої статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною першою статті 122 Земельного кодексу сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам встановлені статтею 121 Земельного кодексу України, згідно з пунктом «г частини першої якої громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.
Підставою для набуття прав на земельну ділянку є відповідне рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначено статтею 118 Земельного кодексу України, відповідно до частини шостої якої громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
За приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Тобто, законодавець обмежив підстави відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою лише невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Повноваження відповідних органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або користування та порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування встановлені статтями 118, 122, 123 Земельного кодексу України, статтями 26, 33, 59 Закону № 280/97-ВР.
Пунктом 34 частини першої статті 26 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до статті 59 Закону № 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради та рішень виконавчого комітету.
Таким чином, особа може безоплатно отримати земельну ділянку у власність для вичерпного переліку цільових призначень, визначених частиною шостою статті 118 та частиною першої статті 121 ЗК України, а саме: ведення фермерського господарства або особистого селянського господарства, або садівництва, будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуальне дачне будівництво, будівництво індивідуальних гаражів - у межах відповідних норм безоплатної приватизації, встановлених у частині першій статті 121 ЗК України.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (абзац перший частини сьомої статті 118 ЗК України).
Такий вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки вимагає від органу місцевого самоврядування (органу виконавчої влади) перевірки відповідності місця розташування земельної ділянки, щодо якої подано заяву, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схеми землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проєктів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, — і лише за наявності невідповідності за одним із зазначених критеріїв надати мотивовану відмову.
З матеріалів справи встановлено, що за результатом розгляду поданої позивачем заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність Радомишльською міською радою прийнято рішення № 1479 від 21.08.2025 "Про відмову", яким відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для подальшої безоплатної передачі у приватну власність із земель комунальної власності, так як безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, виготовлення такої документації забороняється: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: с. Лутівка, Житомирський район на земельну ділянку орієнтовною площею 0,11 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (відповідно до ДПТ). 
Надаючи оцінку обставинам, які слугували підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, колегія суддів зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні” введено в Україні воєнний стан, який з урахуванням наступних указів Президента України продовжує діяти.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до Закону України від 24.03.2022 № 2145-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану", внесені зміни до Земельного кодексу України та інших законодавчих актів України, а саме підпунктом 5 пункту 27 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України, під час дії воєнного стану, згідно яких забороняється безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації.
В подальшому, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення системи оформлення прав оренди земельних ділянок сільськогосподарського призначення та удосконалення законодавства щодо охорони земель" № 2698-ІХ, який набрав чинності 19.11.2022, підпункт 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено другим реченням такого змісту:
"Положення цього підпункту не поширюються на безоплатну передачу земельних ділянок у приватну власність власникам розташованих на таких земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), а також на безоплатну передачу у приватну власність громадянам України земельних ділянок, переданих у користування до набрання чинності цим Кодексом".
Отже, право на безоплатне отримання земельної ділянки у власність під час дії воєнного стану мають тільки громадяни України, яким на праві приватної власності належать об`єкти нерухомого майна (у тому числі індивідуальні житлові будинки, гаражі, садові будинки та інші будівлі), право власності на які оформлено згідно чинного законодавства.
Водночас, досліджуючи матеріали справи, колегія суддів вважає, що приймаючи рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою з підстав дії заборони, встановленої підпунктом 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, відповідач не врахував, що положення вказаної норми не поширюються на випадки безоплатної передачі земельних ділянок у приватну власність власникам об`єктів нерухомого майна, розташованих на таких земельних ділянках.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачем до клопотання було долучено документи на підтвердження права власності на частину житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу 1984 року, а також про набуття іншої частини в порядку спадкування.
Проте, відповідач, обмежившись посиланням на наявність заборони, встановленої підпунктом 5 пункту 27 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України, не надав належної оцінки вказаним обставинам та доказам, не з`ясував обсяг належних позивачу прав на об`єкти нерухомого майна та, відповідно, можливість застосування передбаченого абзацом другим підпункту 5 пункту 27 Розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України винятку із загальної заборони, що свідчить про формальний підхід до розгляду поданого клопотання.
Крім того, колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги стосовного того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі спеціальної норми, а тому положення статті 118 Земельного кодексу України не підлягають застосуванню, оскільки встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування передбачених законом винятків є складовою належного розгляду клопотання у порядку, визначеному зазначеною статтею.
Посилання апелянта на необхідність звернення позивача в іншому порядку, без отримання дозволу на розроблення документації із землеустрою, колегія суддів не бере до уваги, оскільки обраний позивачем спосіб звернення з заявою про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою не щодо відведення земельної ділянки не звільняє відповідача від обов`язку розглянути подану заяву по суті в передбаченому чинним законодавством порядку.
При цьому, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги стосовно відсутності у позивача державної реєстрації права власності на житловий будинок за вказаною адресою, оскільки такі обставини не були предметом розгляду та дослідження при прийнятті оскаржуваного рішення, а відтак не були покладені в його основу як підстава для відмови.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення, оскільки воно прийняте без належного з`ясування всіх обставин справи та з формальним застосуванням норм матеріального права.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в межах спірних правовідносин належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання Радомишльської міської ради Житомирської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, орієнтовною площею 0,11 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Радомишльської міської ради Житомирської області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Драчук Т. О.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Смілянець Е. С.    Полотнянко Ю.П.