Справа № 183/5341/25
№ 2/183/2032/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2026 року Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Дубовенко І.Г., за участю секретаря судового засідання Чабаненка Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд – 

у с т а н о в и в :

У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» звернулося до Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року у розмірі 112291,68 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 серпня 2017 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений договір про надання споживчого кредиту №2013971815, який є змішаним договором кредитного договору та договору про видачу і обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток. Позивач стверджує, що відповідач, попередньо ознайомившись з Умовами надання банківських послуг, Правилами, Тарифами та положеннями договору, розміщеними на офіційному сайті банку АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua, звернувся із заявою з бажанням оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб. Відповідно до умов договору, АТ «ОТП Банк» взяв на себе зобов`язання з відкриття карткового рахунку № НОМЕР_1 , надання картки держателю, а також виконання розрахункового обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням картки. На картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за заявою відповідача було встановлено кредитний ліміт, порядок користування яким визначено Правилами користування карткою. Позивач зазначає, що згідно з умовами обслуговування кредитної лінії, за користування кредитними коштами банк нараховує проценти, які визначаються відповідно до процентної ставки, встановленої тарифами банку. Відповідно до положень Розділу 2 Договору, за користування кредитом передбачено нарахування процентів у розмірі 40 % річних. Вважає, що АТ «ОТП Банк» у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором та надав відповідачу кредитні кошти. Згідно із випискою по картковому рахунку, відповідач використав кредит у загальному розмірі 59184,97 грн. У подальшому відповідач здійснював часткові платежі в рахунок погашення заборгованості, загальна сума яких становить 119133,47 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості. Останній платіж надійшов 24.06.2022 року у сумі 0,03 грн. На думку позивача, такі дії відповідача свідчать про фактичне прийняття умов кредитного договору та виконання частини зобов`язань, однак подальше належне погашення заборгованості не здійснено, що призвело до утворення боргу. 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Свеа Фінанс» укладено договір факторингу №01.02-24/24 за умовами якого банк відступив позивачу права вимоги за портфелем заборгованості за кредитними договорами. У межах цього договору позивач набув статусу кредитора за зобов`язаннями відповідача за кредитним договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року. У зв`язку із порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань утворилася заборгованість за картковим рахунком за договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року, що становить: заборгованість по тілу кредиту у розмірі 59184,97 грн; заборгованість по відсотках і комісії у розмірі 53106,71 грн, у зв`язку із чим позивач просить стягнути із ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати зі сплати судового збору.

Представником відповідача подано до суду відзив, у якому просить повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із тим, що заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2013971815 від 16 листопада 2016 року відсутня. На підтвердження цього відповідач посилається на довідку ОТП Банка, відповідно до якої станом на 05 вересня 2025 року позичальник ОСОБА_1 повністю виконала боргові зобов`язання за вказаним договором. У зв`язку із повним погашенням кредиту відповідач вважає безпідставними вимоги позивача щодо нарахування та стягнення будь-якої заборгованості. Також відповідач вказує, що право вимоги за кредитним договором №2013971815 від 16 листопада 2016 року не перейшло до позивача ТОВ «Свеа Фінанс» за договором факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року. Згідно із даними витягу з реєстру боржників, відступлено було право вимоги за кредитним договором №2013971815_CARD від 19 серпня 2017 року, тоді як кредитний договір №2013971815 від 16 листопада 2016 року не включений до портфеля заборгованості, переданого позивачу. Крім того, позивачем до матеріалів справи не надано договір від 19 серпня 2017 року, що унеможливлює перевірку підстав та розміру заявлених вимог. Відповідач вказує, що оскільки право вимоги за договором №2013971815 від 16 листопада 2016 року не передавалося, позивач не набув статусу належного кредитора та не має права звертатися до суду з вимогою про стягнення заборгованості. Разом із цим, відповідач посилаючись на статтю 517 ЦК України, зазначає, що новий кредитор набуває права вимоги лише після отримання документів, що засвідчують це право, та важливої для його здійснення інформації. Згідно із договором факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, передача права вимоги підлягала оформленню шляхом підписання Актів приймання-передачі Реєстру боржників та документації, що підтверджують відступлення. Надані позивачем до справи шаблони актів не містять конкретної інформації про боржників, не ідентифікують передану документацію та не пов`язують її з кредитним договором. Водночас, за твердженням відповідача позивач не надав доказів відкриття кредитної картки за договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року, її отримання відповідачем та умов користування кредитними коштами. Наявні розрахунки та виписка за рахунком не підтверджують факт надання коштів відповідачу і ставлять під сумнів достовірність позовних вимог, які, на думку відповідача, є необґрунтованими. Разом із відзивом відповідач надав до суду довідку АТ «ОТП Банк» від 05 вересня 2025 року про підтвердження відсутності у відповідача заборгованості за кредитним договором №2013971815 від 16 листопада 2016 року, а також докази на підтвердження витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року відкрито провадження у справі №183/5341/25 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, у задоволенні позову просить відмовити, покласти витрати на правову допомогу на позивача.
У зв`язку із неявкою сторін в судове засідання, на підставі частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом установлено, що 16 листопада 2016 року між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений Договір про надання споживчого кредиту №2013971815, за умовами якого банк надає позичальнику споживчий кредит на придбання товару/послуг у продавця ТОВ «Комфі Трейд» на суму 9899,00 грн та сплату за надання виписок в електронному вигляді у сумі 150,00 грн, що у загальній сумі становить 10049,00 грн; строк кредиту - 24 місяці; сума першого внеску - 1700 грн; розмір процентної ставки 0,01%.
За умовами цього договору кредит виданий банком на придбання товару у продавця ТОВ «Комфі Трейд» згідно рахунку-фактури №СФNVM-0000006953 від 16 листопада 2016 року.
У матеріалах справи наявний рахунок фактура №СФNVM-0000006953 від 16 листопада 2016 року, видаткова накладна від 16 листопада 2016 року, специфікація до кредитного договору та фіскальний чек про придбання товарів та послуг на суму 11599,00 грн, одержувач ОСОБА_1 .
Відповідно до пункту 2 вказаного кредитного договору сторони передбачили, що цим банк та позичальник підтверджують факт укладення між ними договору про видачу та обслуговування міжнародних кредитних пластикових карток (приватних) на підставі Правил кредитування, Правил користування кредитною карткою MasterСard Standart, що розміщені на інтернет сайті банку www.otpbank.com.ua та на умовах викладених у цьому розділі. За умови належного виконання позичальником умов кредитного договору та прийняття банком позитивного рішення щодо надання держателю кредиту, банк відкриває держателю картковий рахунок в гривнях та випускає кредитну картку типу MasterСard Standart, а також виконує розрахункове обслуговування платіжних операцій, здійснених з використанням кредитної картки, її реквізитів чи без використання картки. Розмір кредитного ліміту складає 500,00 грн. Строк дії кредитної лінії становить 3 роки з моменту підписання банком і позичальником цього Договору.
У додатку №1 до договору про надання споживчого кредиту №2013971815 від 16 листопада 2016 року наведено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту з урахуванням вартості всіх супутніх послуг.
З метою отримання вказаного кредиту позичальником підписана анкета-заява отримання кредиту від 16 листопада 2016 року, в якій у розділі «Фінансова інформація» вказана бажана сума кредиту на придбання товарів та послуг у розмірі 10 049,00 грн на строк 24 місяці.
Відповідно до довідки, виданої АТ «ОТП Банк» за №04-08-507-5/92 від 05 вересня 2025 року, Акціонерне товариство «ОТП БАНК» повідомляє, що станом на 05 вересня 2025 року ОСОБА_1 – виконав боргові зобов`язання за Кредитним договором № 2013971815 від 16.11.2016 року, укладений між позичальником та банком у повному обсязі. У позичальника відсутні боргові зобов`язання за кредитним договором.
В той же час, 20 вересня 2024 року між АТ «ОТП Банк» і ТОВ «Свеа Фінанс» укладений Договір факторингу №01.02-24/24 за умовами якого АТ «ОТП Банк» відступило (передало) ТОВ «Свеа Фінанс» права вимоги, що належали АТ «ОТП Банк» і стало кредитором за кредитними договорами, укладеними між АТ «ОТП Банк» і боржниками в розмірі портфеля заборгованості.
Пунктом 6.2.2 договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року передбачено, що для підтвердження дійсності права вимоги, що відступається, клієнт надає фактору документацію, у порядку, передбаченому цим договором.
Пунктом 8.1.1 цього договору вказано, що факт здійснення між сторонами приймання-передачі документації підтверджується відповідним Актом прийому-передачі (додаток 4) підписаним особами, що мають повноваження на здійснення цих дій від кожної.
Пунктом 8.3 договору факторингу передбачено порядок передачі клієнтом Реєстру боржників до нового кредитора.
Змістом пункту 8.3.2 договору визначено, що в день підписання цього договору, після отримання фактором Реєстру боржників в електронному вигляді фактор формує, підписує та надає клієнту для підписання Реєстру боржників у письмовому вигляді (додаток 1) та Акт приймання-передачі права вимоги до боржників (додаток 2). 
Згідно із Витягом з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 2013971815_CARD (номер рахунку НОМЕР_2 UAH) від 19 серпня 2017 року, тип продукту – CARD, загальна сума заборгованості становить 112291,68 грн.
Отже, за умовами договору факторингу позивачу відступлено право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором 2013971815_CARD (номер рахунку НОМЕР_2 UAH) від 19 серпня 2017 року.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Ч.1 ст. 513 ЦК України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч.1 ст. 519 ЦК України).
Положеннями ст.ст. 1077, 1078 ЦК України установлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
У постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17, від 29 червня 2021 року у справі № 753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі № 334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі № 5026/886/2012 викладено висновки, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Отже, суди беруть до уваги належні, допустимі і достовірні докази, сформовані в процесі відступлення права вимоги, що містять дані за кредитним договором, прав кредитора за якими набуває новий кредитор.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2024 року у справі №2221/2373/12.
Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі №752/8842/14-ц, постановах Верховного Суду від 21.01.2019 року у справі № 909/1411/13, від 13.10.2021 року у справі № 910/11177/20).
Позивачем не надано до суду Акт прийому-передачі за договором факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, що суперечить вимогам пункту 8.1.1. та 8.3.2. цього договору, і як наслідок унеможливлює підтвердження фактичного переходу права вимоги до позивача.
Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
Сам договір факторингу та додаток до нього - реєстр боржників містить лише інформацію про передані права, але не замінює собою докази видачі кредиту та нарахування відсотків первісним кредитором.
Таким чином, відповідно до умов Договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, сторонами встановлено обов`язковість передачі первісним кредитором фактору документації, що підтверджує дійсність та обсяг відступлених прав вимоги, з оформленням відповідного Акта приймання-передачі (пункти 6.2.2, 8.1.1, 8.3.2 договору). Однак позивач не надав суду Акт приймання-передачі документації та прав вимоги, що унеможливлює встановлення факту належної передачі прав від АТ «ОТП Банк» до ТОВ «Свеа Фінанс» у визначеному сторонами порядку.
Позивач у своїй заяві просить стягнути з відповідача заборгованість на підставі кредитного договору № 2013971815 від 19 серпня 2017 року у розмірі 112291,68 грн.
На підтвердження позовних вимог позивачем наданий розрахунок заборгованості станом на 20 вересня 2024 року за кредитним договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року по картковому рахунку НОМЕР_2 UAH; виписку з рахунка приватного клієнта № 2013971815_CARD від 20 березня 2025 року за період з 19 серпня 2017 року по 20 вересня 2024 року. 
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутній кредитний договір 2013971815 від 19 серпня 2017 року, право вимоги за яким було відступлено до нового кредитора АТ «ОТП Банк» згідно із Витягом з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року.
За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч.1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України).
Відсутність у матеріалах справи кредитного договору 2013971815_CARD від 19 серпня 2017 року, право вимоги за яким було відступлено позивачу відповідно до Витягу з Реєстру боржників №2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, позбавляє суд можливості перевірити правомірність та обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Оскільки саме кредитний договір містить істотні умови, що визначають предмет договору, порядок та умови видачі кредитних коштів, розмір процентної ставки, строки та порядок повернення кредиту, а також інші права та обов`язки сторін, його відсутність унеможливлює встановлення факту укладення між сторонами відповідного правочину, змісту досягнутих домовленостей та обсягу відповідальності боржника.
Водночас, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи долучено кредитний договір №2013971815 від 16 листопада 2016 року, укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 . Разом із тим, відповідно до довідки АТ «ОТП Банк», наданої відповідачем, станом на 05 вересня 2025 року боргові зобов`язання ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором виконано у повному обсязі. 
Таким чином, у відповідача за кредитним договором №2013971815 від 16 листопада 2016 року, який наявний у матеріалах справи, відсутні боргові зобов`язання.
Отже, хоч позивач і посилається на відступлення права вимоги відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу №01.02-24/24 від 20 вересня 2024 року, проте сам факт переходу прав вимоги не може бути належним чином підтверджений без надання кредитного договору та належних документів, що посвідчують зміст і дійсність переданої вимоги. 
Позивач обґрунтовує свої вимоги за кредитним договором № 2013971815 від 19 серпня 2017 року, проте у матеріалах справи відсутній сам кредитний договір, який відповідно до ст.ст. 205, 207, 628, 638, 1054, 1055 ЦК України є необхідним для підтвердження факту його укладення, визначення істотних умов, обсягу прав і обов`язків сторін та перевірки правомірності нарахування заборгованості. Ненадання цього документа позбавляє суд можливості встановити, чи дійсно між первісним кредитором та відповідачем було укладено відповідний кредитний договір та на яких саме умовах.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
За змістом ч.1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За викладених підстав, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «ОТП Банк» про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №2013971815 від 19 серпня 2017 року у розмірі 112291,68 грн не підтверджені належними доказами, а тому є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданої відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.
Саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення позичальником зобов`язання, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості (постанова Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц).
Інших доказів по суті спору матеріали справи не містять та позивач не вказує обставин, які унеможливили йому подати інші докази на підтвердження заявлених вимог.
Положеннями ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи; до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки судом у задоволенні позову відмовлено, сплачений судовий збір позивачеві не відшкодовується, а витрати відповідача покладаються на позивача.
При подачі до суду відзиву на позов представником відповідача надано суду договір про надання правової допомоги від 01.08.2025 року, акт виконаних робіт №1 від 16.09.2025 року та довідку про оплату послуг адвоката від 16.09.2025 року
Зі змісту укладеного договору про надання правової допомоги від 01 серпня 2025 року між адвокатом Волошиною О.В. та ОСОБА_1 убачається, що у пункті 5.3 договору сторонами погоджено, що розмір гонорару зазначається в акті про надання юридичних послуг. 
Відповідно до акта виконаних робіт №1 від 16 вересня 2025 року, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних для надання професійної правничої допомоги складається із: інтерв`ювання - у кількості 1 години (вартість 500 грн за 1 годину) в сумі 500,00 грн; заяви про надання доступу до електронного суду - у кількості 1 години (вартість 500 грн за 1 годину) в сумі 500,00 грн; ознайомлення з позовною заявою - у кількості 2 годин (вартість 1000,00 грн за 1 годину) в сумі 2000,00 грн; консультації - у кількості 1 години (вартість 1000,00 грн за 1 годину) в сумі 1000,00 грн; клопотання про надання додаткового строку на подання відзиву/пояснень - у кількості 1 години (вартість 1000,00 грн за 1 годину) в сумі 1000,00 грн; складання відзиву/пояснень у кількості 10 години (вартість 1000,00 грн за 1 годину) в сумі 10000,00 грн.
Загальна сума наданих за актом №1 від 16 вересня 2025 року послуг складає 15000,00 грн, що підтверджується довідкою від 16.09.2025 року про сплату правової допомоги у сумі 15000,00 грн.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 15 червня 2021 року у справі № 159/5837/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18 та інших.
Позивач на звернення із клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката не скористався, хоча положеннями пункту 6 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності відповідних витрат покладено саме на нього.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
З урахуванням наведеного, відсутністю клопотання позивача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також з огляду на приписи пункту 2 частини 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вбачає наявність підстав для задоволення клопотання представника відповідача про стягнення з позивача у цій справі витрат на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 15 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Інформація про учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю “Свеа Фінанс”, код ЄДРПОУ 37616221, юридична адреса: 03126, місто Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 6.
Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя          І.Г. Дубовенко