ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"03" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/206/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін матеріали справи №916/206/26
за позовом: Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” (65496, Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Іллічівська дорога, буд. 2 (Ак. Глушка, буд. 31А), код ЄДРПОУ 38696601)
за третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467)
про стягнення 409 171,44 грн.
ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” про стягнення 409 171,44грн. 
Разом з позовною заявою Одеською міською радою було подано до господарського суду заяву (вх. № 2-102/26 від 26.01.2026) про забезпечення позову в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” у межах розміру позовних вимог на загальну суму 409 171,44грн. та накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД”, у межах розміру позовних вимог 409 171,44грн., лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Ухвалою суду від 28.01.2026р. заява Одеської міської ради про забезпечення позову у справі № 916/206/26 була задоволена, накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” у межах розміру позовних вимог на загальну суму 409 171,44грн. та накладено арешт на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” код ЄДРПОУ 38696601), у межах розміру позовних вимог 409 171,44грн., лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2026р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/206/26 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження. Крім того, відповідною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.
23.02.2026р. за вх. №6532/26 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, згідно якої остання позовні вимоги Одеської міської ради підтримує та просить суд їх задовольнити. 
24.03.2026р. за вх. №10164/26 до суду від відповідача надійшла заява про визнання позову, згідно якого останній заявлені Одеською міською радою позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить суд у випадку їх задоволення розстрочити виконання рішення суду на один рік рівними щомісячними платежами. 
Згідно положень ст. 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У відповідності до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 22.05.2007 року між Одеською міською радою та Приватним підприємством „Бальга” було укладено договір оренди землі, площею 1629 кв.м, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 77, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, строком на 25 років. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Карімовою Л.М. 22.05.2007 р. та зареєстрований в реєстрі за № 255.
Договір оренди зазначеної земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі земель від 27.07.2007 року за № 040750500099.
На підставі акта визначення меж земельної ділянки в натурі від 16.02.2007 року та акта прийома-передачі земельної ділянки, які є невід`ємною частиною вищевказаного договору оренди, у користування орендарю передано земельну ділянку загальною площею 0,1629 га з кадастровим номером 5110137600:50:003:0004.
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору в оренду передається земельна ділянка, площею 1 629,00 кв.м, у тому числі по угіддях: під капітальною забудовою – 162,47 кв.м; під спорудами – 58,34 кв.м; під проїздами, проходами та площадками – 1 205,72 кв.м; під зеленими насадженнями – 202,93 кв.м. 
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна – нежилі будівлі, які належали ПП «Бальга» на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2004 р.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2026 р. № 461159436 право власності на об`єкт нерухомого майна – нежилі будівлі 12.09.2014 р. зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс Сталь ЛТД» (далі – ТОВ «Фенікс Сталь ЛТД») на підставі свідоцтва про право власності від 30.09.2014 р. № 27476977, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. 
Позивач звертає увагу суду, що питання переходу права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю, споруду, що розміщені на ній, регулюються ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України. Як вказує позивач, до Товариства з обмеженою відповідальністю „Фенікс сталь ЛТД”, з моменту виникнення у нього права власності на вищевказані нежитлові будівлі та споруди, перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено. Отже, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фенікс сталь ЛТД” має належним чином виконувати умови договору оренди землі від 22.05.2007 року в частині сплати орендної плати.
За посиланнями позивача, у зв`язку з неналежним виконанням ТОВ «Фенікс Сталь ЛТД» умов укладеного між сторонами Договору в частині повної та своєчасної сплати орендної плати Одеська міська рада зверталась до Господарського суду Одеської області з позовом в частині стягнення заборгованості за період з 01.09.2020 р. по 31.03.2022 р. 
Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 р., залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.03.2023 у справі № 916/1247/22, задоволено позов Одеської міської ради та вирішено стягнути з ТОВ «Фенікс Сталь ЛТД» на користь Одеської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати у розмірі 212 287,95 грн, інфляційні втрати у розмірі 13 895,69 грн, 3 % річних у розмірі 3 653,58 грн, пеню у розмірі 3 632,68 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позову у розмірі 3 502,05 грн. 
Втім, як вказує позивач з квітня 2022 р. ТОВ «Фенікс Сталь ЛТД» не виконує обов`язки за Договором щодо сплати орендної плати, у зв`язку із чим у останнього за період з 01.04.2022р. по 31.07.2024р. утворилась заборгованість в сумі 361 170,86грн.
Відповідно до п. 2.3 розділу 2 Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1629 кв.м. на дату укладання договору становила 272385, 09 грн., а згідно з п. 4.1 розділу 4 договору орендна плата розрахована у розмірі 6 (шести) відсотків від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складала: 16343,10 грн. на рік.
Позивачем було зазначено суду, що рішенням Господарського суду Одеської області від 27.04.2015 року у справі № 916/5106/14 позов заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до Приватного підприємства „Бальга” про внесення змін до договору оренди землі від 22.05.2007 року, зареєстрованого у Одеській регіональній філії ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.07.2007 року за №040750500099, яким Одеською міською радою передано Приватному підприємству „Бальга” земельну ділянку площею 1629 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 77, терміном на 25 років - задоволено повністю. Внесено зміни до договору оренди землі від 22.05.2007 року, зареєстрованого у Одеській регіональній філії ДП ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.07.2007 року за №040750500099, яким Одеською міською радою передано Приватному підприємству „Бальга” земельну ділянку площею 1629 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 77, терміном на 25 років. Викладено п. 2.3. Договору у наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, площею 1629 кв.м становить 3024417,69 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.10.2013 року № 112/С, складеного управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області”. Викладено п. 4.1. Договору у наступній редакції: "Орендна плата за земельну ділянку для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, площею 1629 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 77, розрахована у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та становить 90732,53 грн. на рік".
Постановою Одеського апеляційного господарського суду у справі № 916/5106/14 від 25.06.2015 року апеляційну скаргу Приватного підприємства „Бальга” залишено без задоволення, а рішення господарського суду Одеської області від 27.04.2015 року у справі №916/5106/14 залишено без змін.
Також п. 4.3. розділу 4 даного договору, орендар зобов`язаний вносити орендну плату за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця на протязі 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного місяця.
За посиланнями позивача, згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 31.07.2017 р. № 4006, сформованим Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:50:003:0004 складає 2 933 166,55 грн. При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020 р. – 1,0 (застосовується у 2021 р.), у 2021 р. – 1,1 (застосовується у 2022 р.), у 2022 р. – 1,15 (застосовується у 2023 р.), у 2023 р. – 1,051 (застосовується у 2024 р.). 
Позивач вказує, що орендна плата за 2020 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 131 992,49 грн. Орендна плата за 2022 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 145 191,74 грн. 131 992,49 грн * 1,0 (інд. 2020 р.) * 1,1 (інд. 2021 р.) = 145 191,74 грн (орендна плата 2022 р.); 145 191,74 грн / 12 міс. = 12 099,31 грн (щомісячно); 145 191,74 грн * 1,15 (інд. 2022 р.) = 166 970,50 грн (орендна плата 2023 р.); 166 970,50 грн / 12 міс. = 13 914,21 грн (щомісячно). Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.03.2024 р. № НВ-5100535092024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:50:003:0004 складає 4 874 659,92 грн. Орендна плата за 2024 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 146 239,80 грн. 146 239,80 грн / 12 міс. = 12 186,65 грн (щомісячно). 
Отже, неотримана плата за землю за період з 01.04.2022р. по 31.07.2024р. становить 361 170,86 грн.
Крім того, позивачем було зазначено, що як його було повідомлено Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради), що заборгованість станом на 01.09.2020 р. стягується згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 23.03.2021 р. у справі № 916/3512/20. Заборгованість станом на 01.04.2022 р. стягується згідно з рішенням Господарського суду Одеської області від 05.09.2022 р. у справі № 916/1247/22.
Відповідно до п. 4.4. розділу 4 вказаного договору, орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.
П.п. 9.1.2. п. 9.1 розділу 9 зазначеного договору, передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю „Фенікс сталь ЛТД”, порушуючи умови договору оренди, не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою площею 1629 кв.м., що прямо суперечить положенням ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 21 Закону України „Про оренду землі”.
Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) на адресу відповідача – ТОВ «Фенікс Сталь ЛТД» було направлено претензію від 25.04.2024 р. № 01-13/711 щодо необхідності сплати заборгованості за Договором. Проте відповідна претензія була залишена останнім без відповіді та задоволення. Проте, станом на дату подання даної позовної заяви заборгованість з орендної плати відповідачем не погашено.
Відповідно до п. 4.6. договору, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня.
Крім того, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, що сплати орендної плати позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 9 611,002грн., 3% річних в сумі 12 167,90грн. та інфляційні витрати в розмір 26 221,66грн. 
Отже позиваючись на вищенаведені обставини Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі про що зазначив у заяві 24.03.2026р. за вх. №10164/26. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).
За положеннями ч.ч.1, 2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Частиною 2 зазначеної статті встановлено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. 
Відповідно до ст. 762 ЦК України, орендар зобов`язаний вносити оренду плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності.
З матеріалів справи судом вбачається, що 22.05.2007 року між Одеською міською радою та Приватним підприємством „Бальга” було укладено договір оренди землі, площею 1629 кв.м., розташований за адресою: м. Одеса, вул. Чорноморського козацтва, 77, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, строком на 25 років.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 11.08.2014 р. № НВ-5101325622014 датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 27.07.2007р.
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору в оренду передається земельна ділянка, площею 1 629,00 кв.м, у тому числі по угіддях: під капітальною забудовою – 162,47 кв.м; під спорудами – 58,34 кв.м; під проїздами, проходами та площадками – 1 205,72 кв.м; під зеленими насадженнями – 202,93 кв.м. 
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору на земельній ділянці розташовано об`єкт нерухомого майна – нежилі будівлі, які належали ПП «Бальга» на підставі свідоцтва про право власності від 14.12.2004 р.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.01.2026 р. № 461159436 право власності на об`єкт нерухомого майна – нежилі будівлі 12.09.2014 р. зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Фенікс Сталь ЛТД» на підставі свідоцтва про право власності від 30.09.2014 р. № 27476977, виданого Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. 
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 07.11.2018р. у справі №910/20774/17, встановлено, що після відчуження об`єкта нерухомості, розташованого на орендованій земельній ділянці, договір оренди землі у відповідній частині припиняється щодо відчужувача, однак діє на тих самих умовах стосовно нового власника нерухомості, який з моменту набуття такого права набуває також права оренди земельної ділянки, на якій це майно розміщене, а отже й відповідні права та обов`язки орендаря, у тому числі зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Отже, після відчуження об`єктів нерухомості позивачі не повинні сплачувати орендну плату за земельну ділянку, користувачем якої вони вже не є, а зобов`язання з такої сплати автоматично виникає у нового власника нерухомості.
Отже з моменту виникнення у відповідача права власності на нежитлові будівлі та споруди, розміщені на орендованій земельній ділянці, до нього перейшли права та обов`язки орендаря земельної ділянки, на якій це майно розміщено, у зв`язку з чим саме відповідач має належним чином виконувати умови договору оренди землі від 22.05.2007р. в частині сплати орендної плати.
Згідно з п. “в” ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату 
Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
Згідно з п. 4.4 розділу 4 договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності . 
Статтею 24 Закону України “Про оренду землі” визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фенікс Сталь ЛТД» у період з 01.04.2022 р. по 31.07.2024 р. не виконало належним чином обов`язок за Договором щодо сплати орендної плати, що прямо суперечить вищенаведеним положенням законодавства, договору. 
Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 21 Закону України “Про оренду землі” орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. 
Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) орендна плата – обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди . 
Згідно з п. 288.1 ст. 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. 
Відповідно до п. 2.3 розділу 2 Договору оренди, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1629 кв.м. на дату укладання договору становила 272385, 09 грн., а згідно з п. 4.1 розділу 4 договору орендна плата розрахована у розмірі 6 (шести) відсотків від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складала: 16343,10 грн. на рік.
Рішенням господарського суду Одеської області від 27.04.2015р. по справі №916/5106/14, яке Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.06.2015р. залишено без змін, позов задоволено. Внесено зміни до договору оренди землі від 22.05.2007р., зареєстрованого у Одеському міському управлінні ОРФ ЦДЗК про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 27.07.2007р. за №040750500099, яким Одеською міською радою передано приватному підприємству „Бальга” земельну ділянку площею 1629 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул Чорноморського козацтва, 77 терміном на 25 років.
- викладено п.2.3. Договору у наступній редакції: "Нормативна грошова оцінка земельної ділянки, для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, площею 1629 кв.м становить 3024417,69 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки №112/С від 28.10.2013р., складеного управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області";
- викладено п.4.1. Договору у наступній редакції: "Орендна плата за земельну ділянку для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, площею 1629 кв.м, що розташована за адресою: м. Одеса, вул Чорноморського козацтва, 77, розрахована у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та становить 90732,53 грн. на рік.
Положеннями п. 4.3 розділу 4 Договору встановлено, що орендна плата вноситься за базовий податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, слідуючих за останнім календарним днем звітного місяця. 
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 розділу 5 Договору земельна ділянка передається в оренду для експлуатації та обслуговування адміністративної будівлі та благоустрою прилеглої території, категорія земель за основним цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови.
Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. 
Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 31.07.2017 р. № 4006, сформованим Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:50:003:0004 складає 2 933 166,55 грн. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2020 р. – 1,0 (застосовується у 2021 р.), у 2021 р. – 1,1 (застосовується у 2022 р.), у 2022 р. – 1,15 (застосовується у 2023 р.), у 2023 р. – 1,051 (застосовується у 2024 р.). 
Орендна плата за 2020 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 131 992,49 грн.
Орендна плата за 2022 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 145 191,74 грн. 131 992,49 грн * 1,0 (інд. 2020 р.) * 1,1 (інд. 2021 р.) = 145 191,74 грн (орендна плата 2022 р.); 145 191,74 грн / 12 міс. = 12 099,31 грн (щомісячно); 145 191,74 грн * 1,15 (інд. 2022 р.) = 166 970,50 грн (орендна плата 2023 р.); 166 970,50 грн / 12 міс. = 13 914,21 грн (щомісячно). 
Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 21.03.2024 р. № НВ-5100535092024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110137600:50:003:0004 складає 4 874 659,92 грн. Орендна плата за 2024 р. розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 146 239,80 грн. 146 239,80 грн / 12 міс. = 12 186,65 грн (щомісячно). 
Судом встановлено, що відповідачем заборгованість з орендної плати за період з 01.04.2022р. по 31.07.2024р.. у сумі 361 170,86 грн. не сплачена, доказів спростовуючи позовні вимоги відповідачем не надано.
Дослідивши обставини спору, судом було встановлено факт неналежного виконання Товариством з обмеженою відповідальністю “Фенікс сталь ЛТД” зобов`язань з оплати орендної плати, у зв`язку з чим, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті 361 170,86грн. є обґрунтованими, підтверджені відповідними доказами і підлягають задоволенню судом.
Крім того, у зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за договором Позивачем було нараховано Відповідачу, інфляційні втрати у розмірі пеню в розмірі 9 611,002грн., 3% річних в сумі 12 167,90грн. та інфляційні витрати в розмір 26 221,66грн. 
Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 30.01.2019 р. у справі № 922/175/18 визначено, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Також беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. 
Як вже зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до постанов Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2018 р. у справі № 903/962/17, від 17.10.2018 р. у справі № 916/1883/16 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а, якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойка (пеня) штраф, то вона підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. 
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Згідно з п. 4.6 Договору у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня.
Відповідно до положень ст. 129 ПК України на суму грошового зобов`язання нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунки інфляційних витрат, 3% річних та пені, господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійснених позивачем розрахунків в зв`язку з чим позовні вимоги Одеської міської ради в частині стягнення з відповідача пені в розмірі 9 611,002грн., 3% річних в сумі 12 167,90грн. та інфляційних витрати в розмір 26 221,66грн. підлягають задоволенню.
Щодо розстрочення виконання судового рішення у даній справі суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Згідно з ч. 2 ст. 13 Закону України “Про судоустрій та статус суддів” судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Частиною 1 статті 18 ГПК України, також визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст.326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.
Приписами ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження” встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України “Про виконавче провадження”, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Згідно до ч. 1, 3, 4 ст. 331 ГПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також, серед іншого, враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору та наявність стихійного лиха, інших надзвичайних подій тощо.
Разом з тим, суд наголошує, що положеннями ч. 5 ст. 331 ГПК України передбачено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
З огляду на те, що основним принципом судочинства має бути відновлення прав та інтересів кредитора, до обов`язків суду відноситься дослідження усієї сукупності обставин потенційної можливості виконання судового рішення, задля отримання кредитором повної суми коштів, що складають предмет заборгованості.
Суд зазначає, що в даному випадку відповідачем було надано достатні докази та наведено переконливі аргументи які свідчать, що його фінансовий стан та наведені обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі з урахуванням необхідності погашення заборгованості перед позивачем.
У рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013 зазначено, що відстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 року "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 ст. 6 Конвенції.
Надання такого розстрочення виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору.
При цьому, господарський суд зазначає, що дане розстрочення виконання рішення суду не порушить баланс інтересів сторін, оскільки у випадку надання розстрочки боржник зможе протягом 6 місяців, поступово, без негативних наслідків (зокрема, зупинення та/або обмеження здійснення господарської діяльності) повністю сплатити на користь стягувача всю заборгованість за рішенням суду. 
Враховуючи викладене, оскільки розстрочення виконання рішення для відповідача в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, та є способом подолання певних обставин, які ускладнюють виконання судового рішення, а також проаналізувавши надані відповідачем копії документів, суд доходить висновку про можливість здійснити розстрочення виконання рішення по даній справі шляхом сплати рівними частинами протягом 6 місяців.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Аналогічна за змістом норма щодо наявності у відповідача права визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві, закріплена у ч. 1 ст. 191 ГПК України.
Як свідчать матеріали справи, відповідно до заяви (24.03.2026 за вх. №10164/26) відповідач визнав позов в повному обсязі.
Частина 4 вказаної статті також зазначає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, а тому підлягають задоволенню.
Розподіл судових витрат.
На підставі ст.ст. 129, 130 ГПК України у зв`язку з визнанням відповідачем позову - 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову у розмірі 2 455,03 грн. - покладаються судом на відповідача, та 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову можуть бути повернуті позивачу з Державного бюджету за відповідним клопотанням. 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” (65496, Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Іллічівська дорога, буд. 2 (Ак. Глушка, буд. 31А), код ЄДРПОУ 38696601) за третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467) – задовольнити повністю. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” (65496, Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Іллічівська дорога, буд. 2 (Ак. Глушка, буд. 31А), код ЄДРПОУ 38696601) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) заборгованість по орендній платі у розмірі 361 170 (триста шістдесят одна тисяча сто сімдесят)грн. 86коп, інфляційні витрати у розмірі 26 221 (двадцять шість тисяч двісті двадцять одна)грн. 66коп., 3% річних у розмірі 12 167 (дванадцять тисяч сто шістдесят сім)грн. 90коп., пеню у розмірі 9 611 (дев`ять тисяч шістсот одинадцять)грн. 02коп.,розстрочивши виконання рішення шляхом сплати рівними частинами протягом 6 місяців наступним чином:
- до 03.05.2026р. – 68 195,24грн.
- до 03.06.2026р. – 68 195,24грн.
- до 03.07.2026р. – 68 195,24грн. 
- до 03.08.2026р. – 68 195,24грн.
- до 03.09.2026р. – 68 195,24грн.
- до 03.10.2026р. – 68 195,24грн. із врахуванням, що якщо останній день строку сплати кожного щомісячного платежу випадає на вихідний, святковий або інший неробочий день - то вважати днем строку сплати кожного щомісячного платежу - перший за ним робочий день.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Фенікс Сталь ЛТД” (65496, Одеська область, Одеський район, с. Лиманка, Іллічівська дорога, буд. 2 (Ак. Глушка, буд. 31А), код ЄДРПОУ 38696601) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 455 (дві тисячі чотириста п`ятдесят п`ять)грн. 03коп. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна)грн.20коп. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 03 квітня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна