Справа № 344/5237/25
Провадження № 2-а/344/6/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Мелещенко Л.В. 
за участю секретаря судового засідання – Дутки Р.-І.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 березня 2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 винесено постанову № 09/388, якою накладено на ОСОБА_1  адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_1 згідно Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перебуває в розшуку з 26.01.2025, так як не прибув згідно надісланої повістки від 21.01.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Під час пояснень при розгляді справи про адміністративне правопорушення позивач вказав, що повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних засобом поштового зв`язку не отримував, дані оновив 19.12.2024, що підтверджується витягом військово-облікового документу з електронної системи Резерв плюс від 09.03.2025, також на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» він має відстрочку від призову, так як виховує дитину з інвалідністю до 18 років, що підтверджується довідкою від 17 лютого 2025 року №1/1/923, виданою ІНФОРМАЦІЯ_2 . Проте пояснення позивача взяті до уваги не були і відповідач виніс постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач викликався за повісткою, яка начебто направлялась на його адресу 21.01.2025 для уточнення облікових даних. Зазначений виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є первинним, оскільки відповідно до наявного військово-облікового документу з мобільного додатку "РЕЗЕРВ+" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Категорія обліку "військовозобов`язаний", дійсний до 09.05.2025. Номер в реєстрі "ОБЕРІГ" 030320239309480300504. Також вказано що дані уточнено 19 грудня 2024 року. Більше того, відповідачу було достеменно відомо про те, що позивачу на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надана відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
За наведених обставин позивач просить визнати протиправною та скасувати постанову № 09/388 від 18 березня 2025 року (а.с. 1-6).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В. (а.с. 11-12).
Ухвалою суду від 31 березня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі (а.с. 13-14).
10 квітня 2025 року представником відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити. Відповідач зазначає, що відносно ОСОБА_1 підлягали уточненню наявність підстави на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відомості про ступінь придатності до військової служби (непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час), військово-облікового документу та інше.
Так, за допомогою засобів Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів 03 січня 2025 року було сформовано повістку №1661798 про необхідність прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 16 січня 2025 року о 14 годині 00 хвилин для уточнення даних. При цьому, з врахуванням вимог статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», кінцевою датою прибуття позивача слід вважати 23 січня 2025 року (7 днів для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_1 ). У визначенні в повістці дату та час військовозобов`язаний не прибував, про причини неприбуття не повідомляв.
Під час розгляду справи вину позивача встановлено та доведено зібраними у справі доказами, а саме: відомості з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (облікова картка), згідно з якими уточненню підлягали наявність підстави на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, відомості про ступінь придатності до військової служби (непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час), військово-облікового документу та ін.; повістка № 1661798, надіслана 03 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 ; відомості з електронного кабінету мобільного застосунку «Резерв+», згідно з якими на початковому екрані застосунку зазначалося «Виявлено порушення правил військового обліку. Зверніться до ТЦК та СП», а при формуванні електронного військово-облікового документу містилась відмітка «Порушення правил військового обліку».
Позивачем зазначено, що 19 грудня 2024 року ним здійснено оновлення облікових даних. Однак, згідно з пунктом 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 резервісти та військовозобов`язані, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ
В порушення вимог пункту 22 Постанови Кабінету Міністрів України № 560, не маючи військово-облікового документу, громадянин ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних не прибував та військово-обліковий документ, відповідно, не отримував. Також повідомляємо, що під час зазначення своїх персональних даних в застосунку Резерв+ позивачем внесено невірну адресу проживання: замість АДРЕСА_2 . Також уточненню підлягають відомості про ступінь придатності до військової служби, оскільки попередньо позивач був визнаний обмежено придатним до військової служби в воєнний час та підлягає направленню для проходження військово-лікарської комісії. Для вручення направлення військовозобов`язаний за викликом ІНФОРМАЦІЯ_1 не прибував. Враховуючи зазначене, позивач не може визнаватись таким, що належним чином та в повному обсязі уточнив свої дані.
В частині, що стосується оформлення відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації зазначаємо, що датою виклику до ТЦК та СП є 16 січня 2025 року, а кінцевою датою прибуття 23 січня 2025 року, у той час як відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації надана військовозобов`язаному за протоколом від 13 лютого 2025 року №7, про що 17 лютого 2025 року видано довідку № 1/1/923. Отже, на момент виклику позивача до ТЦК та СП підлягали уточненню відомості про наявність або відсутність права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації. З питань оформлення відстрочки з 16 до 23 січня 2025 року позивач до ІНФОРМАЦІЯ_1 не звертався та звернень будь-яким іншим способом не направляв.
При цьому, у зв`язку з тим, що за допомогою засобів Реєстру формуються та обліковуються відомості про виклик до ТЦК та СП (створюється повістка, подаються дані щодо розшуку тощо), заносяться військово-облікові дані призовників – інформацію з Реєстру слід вважати належним доказом по справі з питань, що стосуються доведення порушень правил військового обліку. Так, позивачем зазначено, що матеріали справи не містять доказів підтвердження оповіщення позивача про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 . На противагу зазначеному перед початком складання протоколу та під час розгляду справи було перевірено відомості в Реєстрі. Встановлено наявність відомостей про надіслану повістку. Перевірено відомості облікової картки військовозобов`язаного в Реєстрі в частині уточнення та дати уточнення облікових даних. Окремо досліджено відомості, які містяться в протоколі та додані до нього документи. Зібраними та дослідженими у справі доказами, серед яких як доказ слід також вважати відомості з Реєстру, доведено наявність адміністративного правопорушення в діяннях ОСОБА_1 . 
Відповідач просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 22-29).
У судове засіданні позивач ОСОБА_1 не прибув, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити (а.с. 80).
Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 
Постановою № 09/388 по справі про адміністративне правопорушення від 18 березня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 гривень (а.с. 5-7, 42-44).
Згідно Витягу з додатку «РЕЗЕРВ+», ОСОБА_1 19 грудня 2024 року оновив свої дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів та перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).
17 лютого 2025 року ОСОБА_1 була видана довідка № 111/923 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с. 9).
14 березня 2025 року розпочата справа № 08/366 про адміністративне правопорушення за ознаками ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення на ОСОБА_1 (а.с. 32-33).
14 березня 2025 року офіцером відділення призову ІНФОРМАЦІЯ_1 лейтенантом ОСОБА_4 складено протокол № 08/366 про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 34-38).
ІНФОРМАЦІЯ_2 була направлена повістка № 1661798 ОСОБА_1 про явку на 16 січня 2025 року о 14.00 годині для уточнення даних (а.с. 40-41).
20 березня 2025 року начальником  ІНФОРМАЦІЯ_1 винесена постанова № 09/401 про виправлення описки у постанові від 18 березня 2024 року, згідно якої замість невірної дати «21.01.2025» вважати вірною датою «16.01.2025 (кінцева дата прибуття 23.01.2025)» (а.с. 45).
У Витязі з додатку «РЕЗЕРВ+» зазначено, що ОСОБА_1 19 грудня 2024 року уточнив свої дані, має право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до завершення мобілізації (а.с. 81).
Згідно статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтями 33, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно ст.283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Нормами статей 72,73 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Так, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався Указами Президента України.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Статтею 1 Закону України «Про оборону України» визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Так, згідно частини першої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку - тягне за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина друга статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, - тягне за собою накладення штрафу від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини третьої статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частина перша статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачає, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частина третя статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» встановлює, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Згідно статті 235 Кодексу України про адміністративні правопорушення, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
За приписами частини першої статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи; давати пояснення, подавати докази; заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно частини першої статті 277-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Відповідно до частини першої статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення, справа про адміністративне правопорушення розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання органом (посадовою особою), правомочним розглядати справу, протоколу про адміністративне правопорушення та інших матеріалів справи.
Частиною другою статті 277 Кодексу України про адміністративні правопорушення не передбачені спеціальні строки розгляду справ про правопорушення, передбачені ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Аналіз наведених вище правових норм, дає можливість дійти висновку, що про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення особа повідомляється не пізніше як за три доби до дати розгляду справи. У процесі розгляду справи особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, має право користуватися правами передбаченими, ст. 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
При цьому обов`язок повідомляти особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа. Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Суд враховує, що особі, до якої застосовується адміністративна санкція, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав: на участь в розгляді справи про адміністративне правопорушення, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.
Для вирішення питання правомірності притягнення особи до адміністративної відповідальності, відповідно до ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, встановленню підлягають наступні обставини: чи вчинені особою відповідні дії (бездіяльність), що становлять об`єктивну сторону вказаного правопорушення та стали підставою для прийняття рішення про притягнення до адміністративної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що згідно Витягу з додатку «РЕЗЕРВ+», ОСОБА_1 19 грудня 2024 року оновив свої дані в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
03.01.2025 сформовано повістку №1661798 про необхідність прибуття ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних 16.01.2025 о 14:00 годині.
18 березня 2025 року винесено постанову №09/388 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Натомість, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач не з`явився за викликом 21.01.2025 (без зазначення години).
Крім того, ані до оскаржуваної постанови, ані до відзиву на позов не додано як самого поштового конверта, в якому направлялася повістка, та на якому би містилася конкретна відмітка поштового органу та її дата щодо причини невручення.
Вказані обставини в оскаржуваній постанові посадовою особою відповідача не відображено.
При цьому суд зауважує, що саме в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності повинен міститися повний перелік доказів, на підставі аналізу яких посадова особа, яка здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення, приходить до висновку про вину особи та накладення на неї адміністративного стягнення.
В оскаржуваній постанові посилання на такі докази, окрім опису події з протоколу від 14.03.2025, відсутні.
При цьому сам протокол про адміністративне правопорушення від 14.03.2025, на підставі якого прийнято оскаржувану постанову, посилання на відповідні докази, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, не містить.
Отже, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних саме на 16.01.2025 року, як і взагалі відсутні докази, що в період часу до 23.01.2025 таке оповіщення відправлялося йому у встановленому законодавством порядку.
Отже, належних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримав у встановленому законом порядку повістку (чи вважався належним чином оповіщеним про необхідність явки) і не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_1 для уточнення даних у зазначений у ній час відповідачем суду не надано.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, виклик для уточнення облікових даних не є первинним, оскільки відповідно до наявного військово-облікового документу з мобільного додатку "РЕЗЕРВ+" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Також 17 лютого 2025 року ОСОБА_1 була видана довідка № 111/923 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якої надано відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період на підставі пункту 5 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Таким чином, станом на день складання оскаржуваної постанови ОСОБА_1 вже мав відстрочку від призову. 
Відзив на позовну заяву не містить жодних доводів про те, з якою метою позивач викликався, які саме дані потребувати уточнення і які негативні наслідки настали у зв`язку із його неявкою в день виклику.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Згідно зі статтею 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.
Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
Для встановлення «обґрунтованості висунутого обвинувачення» у справі мають міститися достатньо переконливі, чіткі і узгоджені між собою докази по усіх епізодах обвинувачення, які в сукупності доводять винність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, згідно з принципом доведеності вини «поза розумним сумнівом».
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, в даній адміністративній справі не надано до суду доказів, які спростовують наведені позивачем факти відсутності у його діях складу адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема, встановлення самого факту правопорушення.
Суд позбавлений права самостійно збирати докази у справі про адміністративне правопорушення.
Крім того, суд вважає обґрунтованими та підставними посилання сторони позивача на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Так, частиною першою статті 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, подавати заяви; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, а також про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-9 цього Кодексу.
Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не виконано обов`язку щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності.
Відтак, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги позивача є обґрунтованими.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених у цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Згідно частини третьої статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що уповноваженою посадовою особою не в повній мірі були виконані вимоги статті 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення та не встановлено усіх обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. 
За таких обставин суд приходить до переконання щодо недодержання процедури винесення оскаржуваної постанови про адміністративне правопорушення, яка передбачена законом, недостатність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, будь-яких інших належних і допустимих доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідачем не надано, у зв`язку з чим, оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.
Позовну вимогу про визнання протиправною постанову у справі про адміністративне правопорушення суд вважає безпідставною, оскільки частиною третьою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України визначені конкретні повноваження суду при вирішенні справ у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності і не надано суду право визнавати протиправним рішення суб`єкта владних повноважень у даній категорії справ, а також результатом вчинення дій інспектора стало конкретне рішення, а саме: оскаржувана постанова, яка, за висновком суду, підлягає скасуванню, і такий спосіб захисту порушеного у публічно-правових відносинах права позивача суд вважає достатнім та повним. 
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України,  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з квитанцією № 5102-25-005/С від 25 березня 2025 року, ОСОБА_1 сплатив 605,60 гривень судового збору за звернення до суду з даним позовом (а.с. 20).
Тому суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 гривень.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 33, 38, 210, 251, 252, 254, 256, 258, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керуючись ст.ст. 9, 77, 134, 139, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд–
В И Р І Ш И В : 

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – задовольнити частково.
Скасувати постанову № 09/388 від 18 березня 2025 року начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_5 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000,00 гривень.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судовий збір у розмірі 605,60 гривень (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , місцезнаходження:  АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено та підписано 03 квітня 2026 року.

Суддя Мелещенко Л.В.