ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/6054/25 пров. № А/857/34606/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді Курильця А.Р., 
суддів Кузьмича С.М., Мікули О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 380/6054/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, -

суддя в 1-й інстанції – Коморний О.І.,
час ухвалення рішення – 29 липня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 29 липня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 25.02.2025 року № 8 «Про результати службової перевірки по факту можливого перебування у стані алкогольного сп`яніння військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 " в частині накладення дисциплінарного стягнення на помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи майора юстиції ОСОБА_1 у виді «Зауваження» та утримання з грошового забезпечення майора юстиції ОСОБА_1 коштів в розмірі премії за листопад 2022 року в сумі 7098,00 грн та додаткової винагороди за листопад 2022 року в сумі 30 000,00 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року в позові відмовлено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосуванням норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення адміністративного позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не дослідив, що дисциплінарне стягнення на позивача накладено за результатами службової перевірки (наказ №23 від 27.01.2025, акт від 24.02.2025), а не службового розслідування, яке є обов`язковим для встановлення вини, причинного зв`язку та обставин порушення. Зазначає, що службова перевірка, відповідно до п. 1 Розділу VII Порядку №608, є попереднім етапом для визначення підстав для розслідування і не може бути підставою для дисциплінарного стягнення, якщо потрібне уточнення обставин, як у цій справі. Також твердить, що командування військової частини НОМЕР_1 було або мало бути поінформоване про порушення 11.11.2022, оскільки позивач був направлений на медичний огляд у супроводі уповноваженої особи – полковника ОСОБА_2 , тому шестимісячний строк для притягнення до дисциплінарної відповідальності сплив 11.05.2023. Згідно зі ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України Солтанов як представник військової частини НОМЕР_1 був зобов`язаний доповісти командиру ОСОБА_3 про факт огляду та його результати.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника командира військової частини з правової роботи.
11 листопада 2022 року у зв`язку з виявленням у позивача ознак алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини, порушення координації рухів, порушення мови тощо) під час перебування на території військової частини в робочий час, його було направлено на медичний огляд до КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень».
Згідно з висновком медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння №002874 від 11.11.2022, у позивача було встановлено стан алкогольного сп`яніння, що підтверджено результатом лабораторного дослідження, згідно з яким рівень етанолу в крові становив 2,41 ‰.
Як вбачається з матеріалів справи та пояснень відповідача, оригінал або належним чином завірена копія зазначеного висновку до військової частини НОМЕР_1 у 2022 році не надходили та в діловодстві частини не реєструвалися.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.01.2025 №9 призначено службове розслідування за фактом відсутності у військовій частині матеріалів про притягнення до відповідальності позивача та інших військовослужбовців за подіями, що мали місце 11.11.2022.
За результатами цього розслідування та у зв`язку з необхідністю отримання додаткових документів з медичного закладу, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 27.01.2025 №23 призначено службову перевірку.
В ході службової перевірки, на запит військової частини, 18.02.2025 отримано лист від КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр превенції та терапії узалежнень» від 18.02.2025 № 164, до якого долучено копію висновку №002874 від 11.11.2022, що підтверджував факт перебування позивача у стані алкогольного сп`яніння.
За результатами службової перевірки складено акт від 24.02.2025, в якому констатовано факт порушення позивачем вимог статей 11, 13, 241 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності.
На підставі акта службової перевірки командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ від 25.02.2025 № 8 «Про результати службової перевірки...», яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у вигляді «ЗАУВАЖЕННЯ» та доручено утримати премію за листопад 2022 року в сумі 7098,00 грн та додаткову винагороду за листопад 2022 року в сумі 30 000,00 грн.
Позивач, не погоджуючись із зазначеним наказом, звернувся до суду першої інстанції з цим позовом.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За приписами частини другої статті 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV (далі - Дисциплінарний статут).
Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Згідно із ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частини першої статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Статтею 48 цього ж Статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема: а) зауваження.
Статтею 84 Дисциплінарного статуту встановлено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Ці положення Дисциплінарного статуту кореспондуються з Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608 а саме: службове розслідування може призначатися у певних випадках.
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ Порядку №608 службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду.
Згідно із статтею 87 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Колегія суддів враховує, що постановою Жовківського районного суду від 07.02.2025 у справі №444/188/25 провадження про притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.
Так, під час розгляду матеріалів вказаної вище адміністративної справи суд виснував наступне: «Доказів того, що відповідальною особою заступником командира військової частини НОМЕР_1 з морально-психологічного забезпечення - начальником групи морально-психологічного забезпечення полковником ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо капітана юстиції ОСОБА_1 та подано такий для розгляду і направлення до суду командиром військової частини, чи що ним було зроблено доповідь про порушення військової дисципліни ОСОБА_1 та внесено пропозицію щодо накладення дисциплінарного стягнення командиру військової частини матеріали справи не містять. Таким чином, враховуючи те, що матеріали справи не містять достатніх належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 «достовірно знав про результати медичного огляду на стан сп`яніння» капітана юстиції ОСОБА_1 , те, що він не був відповідно до наказу «Про організацію служби військ і бойового навчання у військовий частині НОМЕР_1 на 2022 навчальний рік» від 24.12.2021 №44 особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідальна особа ОСОБА_2 , за участі якого був проведений медичний огляд ОСОБА_1 , будь-яким чином довів до відома командира військової частини факт підтвердженого перебування даного військовослужбовця в стані сп`яніння, відсутні підстави стверджувати, що саме його дії чи бездіяльність призвели до уникнення ОСОБА_1 відповідальності за вчинене.».
Беручи до уваги вищенаведені норми та враховуючи обставини цієї справи, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що хоча подія мала місце 11.11.2022, документальне підтвердження факту сп`яніння (висновок медичного огляду) надійшло до військової частини лише 18.02.2025, відтак саме з цієї дати командир отримав достовірні відомості про вчинення дисциплінарного проступку.
Отже, наказ про притягнення до відповідальності видано 25.02.2025, тобто в межах 10-денного строку з моменту, коли командиру стало відомо про правопорушення. Таким чином, строки, встановлені статтею 87 Дисциплінарного статуту, відповідачем не порушено.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що дисциплінарне стягнення могло бути накладено на позивача лише за результатами службового розслідування, яке є обов`язковим для встановлення вини, а не службової перевірки, як безпідставні з огляду на таке.
Як зазначалось вище, пункт 2 розділу ІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом МОУ від 21.11.2017 №608, передбачає, що службове розслідування не призначається, зокрема, якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір заподіяної матеріальної шкоди та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення командиром (начальником) про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення, не потребують додаткового встановлення (уточнення) або їх встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, за рішенням суду. Отже, проведення службового розслідування не є обов`язковою передумовою для притягнення військовослужбовця навіть до дисциплінарної відповідальності. Призначення службового розслідування є правом, а не обов`язком особи, яка ухвалює рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 420/9472/23.
Так, порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260 (далі - Порядок №260, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Розділом XVI вказаного Порядку №260 встановлений порядок преміювання військовослужбовців.
Відповідно до пункту 1 розділу XVI Порядку №260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків (пункт 3 розділу XVI Наказу №260).
Відповідно до пункту 5 розділу XVI Порядку №260 військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються, зокрема, за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Виходячи з аналізу наведених норм Порядку №260, позбавлення щомісячної премії (частково або в повному обсязі) військовослужбовця із визначенням конкретних підстав невиплати премії, як і виплата щомісячної премії, має здійснюватися на підставі наказу командира військової частини.
Наведене вище правове регулювання встановлює вичерпні підстави, згідно яких за вживання алкогольних напоїв (наркотичних речовин) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибуття на службу в нетверезому стані (у стані наркотичного сп`яніння) премії не виплачуються за місяць, у якому здійснено таке порушення.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 3 розділу І Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Згідно із пунктом 15 розділу XXXIV Порядку №260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які зокрема: вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
Отже, аналізуючи наведені норми, слід зазначити, що військовослужбовці, які зокрема: вживали алкогольні напої (наркотичні або психотропні речовини) на території військової частини як у службовий, так і в позаслужбовий час, прибували на службу та/або виконували обов`язки військової служби в стані алкогольного (наркотичного) сп`яніння, - за місяць, у якому здійснено таке порушення, не включаються до наказів про виплату додаткової винагороди.
Таким чином, враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку про доведеність поза розумним сумнівом перебування позивача 11 листопада 2022 року на службі з явними ознаками алкогольного сп`яніння, за що на помічника командира військової частини НОМЕР_1 з правової роботи ОСОБА_1 обґрунтовано накладено дисциплінарне стягнення у виді «зауваження» та утримано з грошового забезпечення останнього кошти в розмірі премії за листопад 2022 року та додаткової винагороди за листопад 2022 року.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 29 липня 2025 року у справі № 380/6054/25 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 06 березня 2026 року.