Справа № 163/30/26 
Провадження № 1-кп/163/111/26 

ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року   Любомльський районний суд Волинської області
в складі головуючого судді ОСОБА_1 
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль кримінальне провадження № 12025030560000447 про обвинувачення

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новосілки Маневицького району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, водія «ТРАНСКОМ АЛЬЯНС», раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України,

в с т а н о в и в :

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що він усвідомлюючи, що в умовах дії на території України правового режиму «Воєнний стан», введеного Законом України №2102-IХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» та у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995, №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», військовозобов?язаним громадянам України віком від 18 до 60 років, виїзд за межі України заборонено, здійснив спробу незаконного переправлення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через державний кордон України при таких обставинах.
17 жовтня 2025 року ОСОБА_4 , здійснюючи міжнародне перевезення автомобілем «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом, номерний знак НОМЕР_2 , від села Воля - Ковельська Ковельського району Волинської області в напрямку до МАПП «Ягодин» підібрав в якості пасажира ОСОБА_6 , який домовився з ним про незаконний перетин Державного кордону України шляхом приховування ОСОБА_6 в кабіні транспортного засобу. В подальшому ОСОБА_4 з метою приховування від прикордонного контролю та подальшого незаконного переправлення через Державний кордон ОСОБА_6 близько 23:40 години 17 жовтня 2025 року зупинився неподалік АЗС «WOG», що по вулиці Прикордонників 35 в селі Старовойтове Ковельського району Волинської області, і надав вказівку ОСОБА_6 переміститися до спального відсіку кабіни водія автомобіля «MAN», номерний знак НОМЕР_1 , після чого підняв верхній спальний відсік, закріпив його ременями до стелі кабіни та надав вказівку не рухатися та мовчати при перевірці документів та огляді транспортного засобу працівниками державної прикордонної служби. При цьому, о 01:35 годині 18 жовтня 2025 року при в`їзді в зону прикордонного контролю не повідомив військовослужбовців НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України про перебування в кабіні ОСОБА_6 .
В подальшому, на території МАПП «Ягодин» ОСОБА_4 надав вказівку ОСОБА_7 непомітно для інших осіб залишити кабіну транспортного засобу, самостійно обійти зону митного та прикордонного контролю до виїзду з території МАПП «Ягодин», та очікувати його поблизу магазину безмитної торгівлі «Duty Free», однак близько 02:00 години 18 жовтня 2025 року біля зазначеного магазину ОСОБА_6 був виявлений та затриманий працівниками прикордонного оперативно-розшукового відділу Головного прикордонного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_3 прикордонного загону ДПС України.
Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч.1 ст.332 КК України.

У підготовчому судовому засіданні подано угоду між обвинуваченим та начальником Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури про визнання винуватості.

Згідно з цією угодою ОСОБА_4 повністю визнає вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення за фактичними обставинами обвинувального акта і погоджується з кваліфікацією його дій.
Сторони уклали угоду на умовах визнання сукупності пом`якшуючих обставин (щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину) такими обставинами, що істотно знижують тяжкість вчиненого злочину і в сукупності з відомостями про особу обвинуваченого дають підстави для призначення покарання більш м`якого виду, ніж передбачено ч.1 ст.305 КК України.
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 буде призначене покарання на підставі ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 68 000 гривень.
При цьому сторони також узгодили, що в разі затвердження угоди обвинувачений ОСОБА_4 зобов`язується внести 140 000 гривень на спеціальний рахунок Державної казначейської служби України для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.
В угоді сторони підтверджують, що ознайомлені з наслідками її укладення та невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди, суд бере до уваги таке.

За інкримінованим обвинуваченням ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим повністю.
Злочин, у вчиненні якого обвинувачений визнав себе винуватим, віднесений до категорії нетяжких.

Міра покарання, погоджена сторонами угоди, більш м`якого виду, ніж передбачено санкцією ч.1 ст.332 КК України, однак достатньо обґрунтована наявністю підстав для застосування ч.1 ст.69 КК України, в тому числі, з огляду на сукупність пом`якшуючих обставин, фактичні обставини інкримінованого злочину і відсутність тяжких наслідків, а також на особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, позитивно характеризується, бере участь у зборах грошових коштів на користь Збройних Сил України.

Суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє положення ч.4 ст.474 КПК України, в тому числі, щодо права на судовий розгляд та щодо обмежень у правах, а також усвідомлює наслідки невиконання угоди відповідно до ст.476 КПК України.
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним. Про це за-явили в судовому засіданні обвинувачений та його захисник. Скарги стороною захисту під час досудового розслідування не подавались.

Таким чином, судом встановлено, що умови угоди відповідають положенням ст.472 КПК України, не суперечать іншим вимогам КПК України та КК України, зокрема, ст.ст.65, 69 КК України, а також інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність підстав для визнання винуватості.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав за необхідне затвердити угоду, обвинувачений та його захисник проти цього не заперечили і погодились на призначення узгодженого покарання.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для затвердження угоди.

Долю речових доказів слід вирішити згідно зі ст.100 КПК України.
Судові витрати по справі відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано у вигляді особистого зобов`язання, строк якого збіг 20 грудня 2025 року і у встановленому порядку не продовжувався. Клопотання про обрання запобіжного заходу в судовому засіданні не заявлено, а суд не вбачає підстав для його застосування з власної ініціативи.

Керуючись ст.ст.314, 373, 374, 474, 475, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості від 24 лютого 2026 року у кримінальному провадженні № 12025030560000447, укладену начальником Любомльського відділу Ковельської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.332 КК України, і призначити йому покарання на підставі ч.1 ст.69 КК України у вигляді штрафу в розмірі 4000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68000 (шістдесят вісім тисяч) гривень.

Речові докази:
– два змиви потожирової речовини з пасажирських поручнів, сліди папілярних ліній, які зберігаються в кімнаті речових доказів ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП У Волинській області – знищити;
- спеціалізований вантажний сідловий тягач "MAN", номерний знак НОМЕР_1 , який переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_8 , залишити останньому в повне розпорядження, скасувавши накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 21 жовтня 2026 року арешт.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя         ОСОБА_1