Номер провадження: 23-з/813/13/26
Номер справи місцевого суду: 522/4808/25 
Головуючий у першій інстанції  
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі судді Драгомерецького М.М., 
при секретарі Узун Н.Д.,
за участю: представника ОСОБА_1 – адвоката Сидоренка В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції заяву адвоката Прасолова Ігоря Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Журавльова Олександра Геннадійовича від розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В:

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року ОСОБА_1 визнаний виним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортних засобів строком на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 605,60 гривень.
Не погодившись із вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Прасолов І.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Приморського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2025 року та закрити провадження по справі.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 22 січня 2026 року головуючим суддею в даній справі визначено суддю Журавльова О.Г..
11 лютого 2026 року адвокат Прасолова І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав заяву про відвід судді Журавльова О.Г., в обґрунтування якої зазначено, що Прасолов І.В. в суді першої інстанції як захисник участі не приймав та ОСОБА_1 звернувся до нього вже на етапі апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції, та 23 січня 2026 року адвокатом Прасоловим І.В. було подано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 .. 06 лютого 2026 року адвокатом Прасоловим І.В. було подано клопотання про відкладення розгляду справи, яке було призначено на 09 лютого 2026 року, оскільки на той момент сторона захисту ще не була ознайомлена з матеріалами даної справи, відтак за поданим мною клопотанням такий розгляд справи було відкладено з 09 лютого 2026 року на 11 лютого 2026 року, тобто фактично лише на один календарний день, також від приймальні головуючого судді, а саме помічником судді Журавльова О.Г. було сповіщено, що «справу в будь-якому випадку буде розглянуто 11 лютого 2026 року, в незалежності від того, чи ознайомиться сторона захисту з матеріалами справи».
Також зазначено, що з матеріалами справи сторона захисту в особі адвоката Савченко В. ознайомилась лише 10 лютого 2026 року, яка до того ж аналогічно ОСОБА_1 була повідомлена помічником судді про те, що у випадку подачі клопотання про відкладення розгляду справи, яка призначена на 11 лютого 2026 року, не буде відкладено. Таким чином, враховуючи вищенаведене та той факт, що розгляд справи призначено вже на 11 лютого 2026 року, тобто на наступний календарний день, то є очевидним, що стороні захисту надано занадто мало часу для вивчення матеріалів справи та формування правової позиції для належного захисту ОСОБА_1 як особи, що притягається до адміністративної відповідальності, однак з урахуванням позиції судді щодо призначення справи до розгляду з порушенням встановленого КУпАП терміном сповіщення особи про розгляд справи не пізніше ніж за 3 дні та наміру ухвалити рішення по справі вже 11 лютого 2026 року незважаючи на будь-які обставини, то в даному випадку має місце порушення суддею права ОСОБА_1 на захист, регламентованого КУпАП, Конституцією України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Така позиція приймальні головуючого судді щодо штучного створення часового обмеження на реалізацію процесуальних прав сторони захисту, зокрема щодо права на ознайомлення з матеріалами справи та реалізації права ОСОБА_1 на захист свідчить про неприкрите та упереджене ставлення до підзахисного, а також порушення суддею приписів чинного законодавства створює обґрунтований сумнів в неупередженості судді по даній справі.
Така поведінка судді Журавльова О.Г. та його помічника перешкоджає належному та справедливому розгляду даної справи незалежним і безстороннім судом, як це гарантовано ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини і громадянина, прийнятою 04.11.1950, ратифікованою Україною 17.07.1997 та набрала чинності 11.09.1997, та викликає сумнів в об`єктивності та неупередженості особи, яка здійснює правосуддя.
Зважаючи на порушення суддею права ОСОБА_1 на захист, адвокат вважає, що не забезпечивши достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу безсторонності судді, неможливо досягти дієвості судового розгляду при вирішенні справи про адміністративне правопорушення, через що наявні обґрунтовані підстави для відводу судді по даній справі. Тому, суддя Одеського апеляційного суду Журавльов О.Г. не може здійснювати правосуддя в даній справі, оскільки подальша його участь в судовому розгляді лише перешкоджатиме належному та об`єктивному вирішенню даної справи та надалі порушуватиме права ОСОБА_1 , як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності на доступ до правосуддя.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Одеського апеляційного суду від 11 лютого 2026 року головуючим суддею для розгляду заяви адвоката Прасолова І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Журавльова О.Г., визначено суддю Драгомерецького М.М..
Заслухавши представника ОСОБА_1 – адвоката Сидоренка В.В., який підтримав доводи заяви про відвід судді Журавльова О.Г., вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд, приходить до висновку, що заяву про відвід слід залишити без задоволення.
У відповідності до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Відповідно до ч. 2 ст. 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно ст. 9 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Суд створює такі умови, за яких кожному учаснику судового процесу гарантується рівність у реалізації наданих процесуальних прав та у виконанні процесуальних обов`язків, визначених процесуальним законом.
Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить спеціальних норм, що передбачають для учасників судового розгляду можливість заявити відвід судді, відповідно, не передбачають порядку розгляду заяви про відвід. Зазначене свідчить про наявність прогалин у процесуальному праві.
У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію і практику ЄСПЛ як джерело права. Як встановлено рішенням ЄСПЛ у справі «Швидка проти України» від 30.10.2014, провадження у справах про адміністративні правопорушення вважається кримінальними у розумінні Конвенції. У справі «Надточій проти України» ЄСПЛ зазначив, що Уряд України визнав кримінально-правовий характер КУпАП.
Таким чином, з метою забезпечення виконання положень ст. 1 КУпАП, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати аналогію закону і керуватися правовими нормами найбільш близької галузі права, а саме кримінального процесуального права, які регламентують порядок вирішення питання про відвід судді, з врахуванням особливостей встановлених при розгляді справ про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року і являється частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до ч. 7 ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007 «Про незалежність судової влади» визначено, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.
Вичерпний перелік обставин, які виключають участь судді у кримінальному провадження, встановлений ст. 75 КПК України, згідно якої слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною 3 статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Згідно вимог ст. ст. 80-81 КПК України в разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною 3 статті 35 цього Кодексу.
При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду).
Відвід повинен бути вмотивованим (ч. 5 ст. 80 КПК України).
Доводи заяви про відвід зводяться до того, що суддя Журавльова О.Г. обмежує ОСОБА_1 в реалізації ним своїх процесуальних прав на захист, поведінка судді свідчить про неприкрите та упереджене ставлення до ОСОБА_1 .. Щодо таких тверджень слід зазначити наступне.
Здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Європейський суд з прав людини зазначає, що у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Згідно практики Європейського суду з прав людини (рішення від 09.11.2006 у справі «Білуга проти України», від 28.10.1998 «Ветштайн проти Швейцарії») важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.11.2006 по справі «Білуха проти України» зазначено, що відповідно до усталеної практики Суду наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії», пункт 43).
У відповідності з практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод повинна визначатись суб`єктивними та об`єктивними критеріями.
Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто, чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.
Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Гаусшильдт проти Данії» вказано, що потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Причому суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, певних його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).
Для відводу судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.
Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.
При цьому, до заяви про відвід не надано жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого можна було б зробити висновок про нібито упередженість судді Одеського апеляційного суду Журавльова О.Г. при розгляді даної справи. 
Підстав для встановлення будь-якої, прямої чи побічної заінтересованості судді у справі, що викликає сумнів в неупередженості або об`єктивності, під час розгляду даної справи, апеляційним судом не встановлено. 
Таким чином, розглянувши заяву про відвід суддів, з точки зору національного закону, а саме ст. ст. 75, 80-81 КПК України та в контексті ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суду, враховуючи, що доводи заявника щодо наявності обставин, що викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді носять характер непідтверджених звинувачень, та на їх підтвердження не надано жодного доказу, тому заяву адвоката Прасолова І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Журавльова О.Г. слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 1, 246, 294 КУпАП, ст. ст. 75, 80-81 КПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Заяву адвоката Прасолова Ігоря Вадимовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про відвід судді Одеського апеляційного суду Журавльова Олександра Геннадійовича від розгляду справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без задоволення.
Справу повернути для продовження розгляду судді Журавльову Олександру Геннадійовичу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду М.М. Драгомерецький