ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4310/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року (головуючий суддя Максименко Л.Я.) 
в адміністративній справі №280/4310/25 за позовом ОСОБА_1 до відповідача Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 26.05.2025 до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року у розмірі, збільшеному до 100000 гривень на місяць;
-зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , додаткову винагороду, встановлену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, з урахування раніше виплачених сум.
В обґрунтування позову вказано, що 19.10.2024 під час виконання бойового завдання, в ході здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримуванні збройної агресії російської федерації, отримав травму - вибухова травма, акубаротравма, порушення цілісності барабанних перетинок, без порушення функції слуху. Зазначає, що у період з 20.10.2024 по 08.11.2024 позивач проходив безперервне лікування у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини. Вважає, що з огляду на викладене позивач має право на донарахування та виплату додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного етапу”, у розмірі 100 000 грн. щомісячно за період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, одержаним 19.10.2024, за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 включно з урахуванням проведених виплат. Вважає бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не виплати винагороди протиправною. Просить задовольнити позов.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати у повному обсязі ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та відпустці для лікування, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 20.10.2024 по 08.11.2024.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 з розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 20.10.2024 по 08.11.2024, з урахуванням вже виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що позивач має право на отримання доплати у розмірі до 100000грн. за весь час (періоди) перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини. Вказав, що за період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, та/або за час відпустки для лікування після поранення відповідач додаткову грошову винагороду з розрахунку до 100 000 грн. на місяць, передбачену Постановою № 168 не нараховував та не виплачував у повному обсязі, чим вчинив протиправну бездіяльність. Дійшов висновку, що порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 з розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 20.10.2024 по 08.11.2024, з урахуванням вже виплачених сум. 
Не погодившись з рішенням суду, позивач та відповідач подали апеляційні скарги.
Позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю. Вказує, що відповідач не надав документів, які б свідчили про те, що позивач у період з 01.10.2024 до 19.10.2024 не приймав безпосередню участь в бойових діях або заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Зауважує, що відповідно до довідки №2114, позивач 19.10.2024 зазнав бойової травми під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом незалежності суверенітету та територіальної цілісності України. Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року у розмірі, збільшеному до 100000 гривень на місяць та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, встановлену постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року у розмірі, збільшеному до 100 000 гривень на місяць, з урахування раніше виплачених сум.
Відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині. Вказує, що позивачем не було доведено належними доказами позовні вимоги стосовно нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 в розрахунку до 100 000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на лікуванні та відпустці для лікування, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини за період з 20.10.2024 по 08.11.2024. 
В ході розгляду апеляційної скарги встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень у якому статусі, у якій місцевості перебував позивач та які завдання виконував у період з 01.10.2024 по 19.10.2024? 
У зв`язку з чим ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.01.2026 року витребувано у сторін докази за вказаний період.
На виконання ухвали суду апеляційної інстанції від 21.01.2026 року про витребування доказів відповідачем надана заява про неможливість подати доказ у встановлені строки. Зазначає, що військова частина приймає участь у відбитті збройної агресії рф проти України та перебуває в районах ведення бойових дій, тому просить встановити додатковий строк для подання доказів. 
Позивач будь-яких заяв та доказів не надав щодо його перебування у відповідній місцевості та виконання відповідних завдань у період з 01.10.2024 по 19.10.2024.
Представником позивача 23.02.2026 подано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні, посилається на те, що необхідно дослідити матеріали справи та докази саме в судовому засіданні з урахуванням позицій учасників.
Розглянувши вказане клопотання суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За правилами частини 6 статті 262 КАС України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, а також якщо характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Згідно з п. 20 ч. 1 ст. 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Відповідно до п.п. 10 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 3 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Зважаючи на те, що оскаржене рішення ухвалено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження, а також те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі незначної складності не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання скаржника про розгляд справи за участю його представника.
Ухвалою від 26.02.2026 встановлено додатковий строк до 19.03.2026 для подання доказів щодо перебування позивача у період з 01.10.2024 по 19.10.2024 у відповідній місцевості та виконання відповідних завдань.
19.03.2026 відповідачем на виконання вищезазначеної ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 26.02.2026 надано наступні документи:
1. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №3 від 28.02.2022.
2. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №87 від 28.03.2022.
3. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №153 від 01.06.2024.
4. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №351 від 16.12.2024.
5. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №352 від 17.12.2024.
6. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №356 від 21.12.2024.
7. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №357 від 22.12.2024.
8. Витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) №16 від 16.01.2025.
9. Список особового складу військової частини НОМЕР_3 , що передається в оперативне підпорядкування командира військової частини НОМЕР_4 відповідно до БР з застосування артилерії військової частини НОМЕР_1 № 5328 від 27.09.2024 року.
10. Список особового складу військової частини НОМЕР_3 , що передається з оперативного підпорядкування командира військової частини НОМЕР_4 до військової частини НОМЕР_3 – заміна відповідно до БР командира військової частини НОМЕР_1 1962/24/1962дск від 19.10.2024.
Позивачем після продовження строку на подання доказів щодо перебування позивача у період з 01.10.2024 по 19.10.2024 у відповідній місцевості та виконання відповідних завдань - будь-яких заяв та доказів не надано.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що Позивач проходив військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_3 з 28.02.2022. Військова частина НОМЕР_3 розпорядчо-організаційно входить в склад військової частини НОМЕР_1 .
19.10.2024 поблизу н.п. Терни, під час виконання бойового завдання пов`язаного із захистом незалежності, суверенітету, територіальної цілісності України, внаслідок ворожого мінометного обстрілу позивач отримав отримав вибухову травму (ВТ), акубаротравму, початкові прояви двобічної гострої посттравматичної приглухуватості, суб`єктивний вушний шум. В стані алкогольного сп`яніння не перебував. Поранений перебував у засобах індивідуального захисту.
Позивач з 20.10.2024 по 22.10.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні в лікувальному відділенні військової частини НОМЕР_1 та в подальшому був направлений на ВЛК.
24.10.2024 ВЛК військової частини НОМЕР_5 постановило про необхідність проходження позивачем лікування у військовій частині НОМЕР_6 строком 14 днів.
29.10.2024 року військова частина НОМЕР_1 видала направлення позивачеві до військової частини НОМЕР_6 для проходження лікування.
В період з 30.10.2024 по 08.11.2024 позивач проходив стаціонарне лікування в КНП «МКЛ №30» ХМР.
15.04.2025 на адресу військової частини НОМЕР_1 представником позивача було направлено адвокатський запит щодо нарахування та виплати позивачу додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ №168 в період з вересня по грудень 2024 року. Зазначений адвокатський запит отримано за довіреністю 26.04.2025, однак жодної відповіді надано не було.
Позивач вважає протиправною бездіяльністю відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди, встановленої постановою КМУ №168 від 28.02.2022 за період з 01.10.2024 по 08.11.2024 року у розмірі, збільшеному до 100000 гривень на місяць.
Суд першої інстанції позов задовольнив частково.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 стаття 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що до складу грошового забезпечення входять: 
посадовий оклад, оклад за військовим званням; 
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); 
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з частиною 4 статті 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 “Про введення воєнного стану” у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався та триває по цей час.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (Постанова № 168), пунктом першим якої установлено (у редакції на час спірних правовідносин), що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно п.1-2 Постанови № 168, виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Нарахування та сплата податків, зборів, внесків до відповідних бюджетів здійснюється у порядку, визначеному законодавством як для грошового забезпечення.
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій рф території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168, установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають:
порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови;
особливості виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пунктах 1-1 і 1-2 цієї постанови, у тому числі в частині встановлення переліку бойових (спеціальних) завдань та заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, для здійснення такої виплати, з урахуванням завдань, покладених на Збройні Сили, Службу безпеки, Службу зовнішньої розвідки, Головне управління розвідки Міністерства оборони, Національну гвардію, Державну прикордонну службу, Управління державної охорони, Державну службу спеціального зв`язку та захисту інформації, Державну спеціальну службу транспорту;
порядок і умови виплати одноразової грошової допомоги. 
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260 (Порядок №260).
Пунктом 11 розділу XXXIV Порядку №260 визначено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Тож, законодавцем чітко встановлено, що додаткова винагорода в розмірі 100 000 грн. виплачується військовослужбовцям у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Нормами Постанови №168 визначено дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини,
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, пов`язаних із пораненням, одержаним при захистом Батьківщини, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 року №402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Матеріали справи містять довідку Військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 № 12114 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), якою підтверджено те, що травма позивача отримана ним під час виконання обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини.
В довідці також вказано, що вона є Додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, тому ця довідка, відповідно до пункту 12 розділу XXXIV Порядку №260, є підставою для видання наказу про виплату позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
За таких обставин, позивач має право на отримання доплати у розмірі до 100000грн. за весь час (періоди) перебування на лікуванні у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Загальний час перебування на лікуванні має визначатись відповідачем, відповідно до наявних медичних виписок тощо, а виплата додаткової винагороди в розмірі 100000грн. здійснюватися пропорційно часу (періоду) перебування на лікуванні.
Крім того, згідно з пунктом 13 розділу XXXIV Порядку №260, військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ) під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі охорони здоров`я (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100000 гривень за час цієї відпустки.
Отже, як Порядком №260, так і Постановою №168 передбачено виплату додаткової винагороди військовослужбовцю в розмірі 100000грн. також за час відпустки для лікування після поранення, яка надається рішенням командира військової частини на підставі рекомендацій військово-лікарськими (лікарсько-експертними) комісіями закладів охорони здоров`я (установ).
Позивач в період з 20.10.2024 по 08.11.2024 перебував на обстеженні і лікуванні в лікувальному відділенні військової частини НОМЕР_1 , у військовій частині НОМЕР_6 , в КНП «МКЛ №30» ХМР.
Водночас, позовні вимоги охоплюють період з 01.10.2024 по 08.11.2024, однак позивачем не надано доказів перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, та/або за час відпустки для лікування після поранення в період з 01.10.2024 по 19.10.2024.
При цьому, відповідачем не надано доказів відсутності позивача протягом спірних періодів у військовій частині без відповідних правових підстав.
Жодних доказів виплати таких сум до матеріалів справи не надано.
За період перебування позивача на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з травмою, пов`язаною із захистом Батьківщини, та/або за час відпустки для лікування після поранення відповідач додаткову грошову винагороду з розрахунку до 100 000 грн. на місяць, передбачену Постановою № 168 не нараховував та не виплачував у повному обсязі, чим вчинив протиправну бездіяльність.
Інших доказів, що свідчили про наявність у відповідача законних підстав для ненарахування та невиплати позивачу спірних сум додаткової винагороди до матеріалів справи не надано.
Так, у пункті 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Лелас проти Хорватії” (Lelas v.Croatia) зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі “Афанасьєв проти України” (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути “ефективним”, як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.
Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).
Відповідно до п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Враховуючи викладене, порушені права позивача підлягають захисту шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 з розрахунку до 100000 грн. на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я та відпустці для лікування, у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини у період з 20.10.2024 по 08.11.2024, з урахуванням вже виплачених сум. 
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційних скаргах.
Доводи апеляційних скарг щодо суті спору не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 01.08.2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 02.04.2026 та в силу ст. 328 КАС України постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Л.А. Божко