Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1129/25
09 березня 2026 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області
в складі : головуючого-судді Шишка О.А.,
з участю : секретаря Сіщук Г.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (проїздом), 

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою (проїздом) до її господарства, розташованого на АДРЕСА_1 , шляхом розчищення проїзду від насипу ґрунту та щебеню, а також встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо пошкодження, перекриття, блокування чи подальшого підсипання спільного проїзду.
Заявлені вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є власником домоволодіння АДРЕСА_1 .
Відповідач є її сусідом та користувачем проїздом, який виходить на вулицю Шевченка.
Відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні проїздом до вулиці Шевченка, що створює для неї значні незручності. Зокрема відповідач без будь-яких дозволів підсипав ґрунт перед виїздом на вулицю Шевченка, а також підсипав проїзд щебенем, що призвело до перекриття канави перед центральною дорогою та сприяє підтопленню її земельної ділянки. 
Вона зверталася до відповідача, щоб він припинив свої неправомірні дії, однак останній на її зауваження реагує агресивно. Звернення до органу місцевого самоврядування про припинення порушень з боку відповідача бажаного результату не дало. Оскільки у добровільному порядку вирішити виниклий спір відповідач відмовляється, просить позов задовольнити.
В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. 
Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Вказав, що відповідач проживає в будинку, на АДРЕСА_2 . До його господарства, як до господарства позивачки та інших жителів села Гута, є проїзд із центральної вулиці Шевченка. Вулиця Шевченка в с.Гута є автомобільним шляхом регіонального значення (Р-38 «Богородчани-Гута). Кілька років тому відбувся капітальний ремонт вказаної автомобільної дороги, внаслідок чого дорожнє покриття підвищилося від попереднього рівня приблизно на 10-15 см. Після того більшість жителів їхнього, а також сусідніх сіл, де проходить дорога Р-38, самостійно, власними силами підсипали виїзди на центральну дорогу, оскільки державні кошти на такі роботи виділені не були. Зважаючи на те, що виїхати на центральну дорогу з їхнього провулку не було можливості через різницю у рівнях, він, не дочекавшись допомоги сусідів, до яких він звертався, самостійно підсипав щебінь, щоб полегшити виїзд. Вважає, що відповідач за власні кошти покращив якість проїзду, який є громадською дорогою, а позивачка не довела, що це створює їй будь-які перешкоди, тому у задоволенні позову просить відмовити. 
Представники Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в судовому засіданні вказали, що конфлікт між сторонами був предметом дослідження органу місцевого самоврядування. Зазначили, що після ремонту автодороги Богородчани-Гута, Солотвинська селищна рада зверталася до Служби відновлення та розвитку інфраструктури в Івано-Франківській області, де повідомили про відсутність коштів на облаштування з`їздів до окремих жителів прилеглих сіл. Також відсутні кошти на зазначені цілі й у бюджеті Солотвинської селищної ради. Підтвердили, що окремими жителями їхнього села самостійно облаштовувалися виїзди на центральну вулицю після її ремонту, однак ніякі спори з приводу цього ні в кого не виникали. З приводу вирішення спору поклалися на розсуд суду. 
Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, представників третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно з ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові
Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.
Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках або порядку, встановлених законом.
Згідно із приписами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 83 ЗК України встановлено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).
Згідно з частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу.
Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи.
Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Судом встановлено, що позивачка є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.18). Вона є власником земельної ділянки за цією ж адресою, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 986458 (а.с.7).
Відповідач проживає у будинку АДРЕСА_2 та є користувачем проїзду, який проходить повз господарство позивачки та примикає до вулиці Шевченка в с.Гута.
Проїзд до вулиці Шевченка, який є громадською дорогою, підсипаний щебенем, що видно на долучених до матеріалів справи фотографіях (а.с.68-72, 90-92).
Те, що підсипання проїзду щебенем здійснено відповідачем власними силами, сторонами та представниками третьої особи не оспорюється.
Позивачка стверджує, що відповідач постійно чинить перешкоди у користуванні проїздом до вулиці Шевченка, підсипав проїзд грунтом та щебенем, чим перекрив канаву перед центральною дорогою, що призводить до підтоплення її земельної ділянки. 
Однак будь-яких належних і допустимих доказів (висновків експертиз, актів органів місцевого самоврядування) про підтоплення її земельної ділянки чи створення відповідачем інших перешкод, які негативно впливають на її власність, стороною позивачки суду не надано.
За наведених обставин суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачкою не доведено належними та допустимими доказами відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України наявності порушень її прав з боку відповідача.
Таким чином суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.
На підставі викладеного, ст.319, 321, 391 ЦК України, ст. 83, 152 ЗК України, керуючись ст. 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, - Солотвинська селищна рада Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (проїздом), до її господарства, розташованого на АДРЕСА_1 , шляхом розчищення проїзду від насипу ґрунту та щебеню, а також встановлення заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо пошкодження, перекриття, блокування чи подальшого підсипання спільного проїзду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. 

Головуючий О. А. Шишко