Справа № 703/337/26 
2-о/703/60/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді  Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань  Яковенко І.В. 
за участі 
представника заявник Костюченка В.К. (в режимі ВКЗ) 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаського району Черкаської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко Владислав Костянтинович, заінтересована особа – Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про встановлення факту смерті 
встановив:
19 січня 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко В.К., через систему «Електронний суд», звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з вищевказаною заявою, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що сталася ІНФОРМАЦІЯ_2 с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області.
Заяву обґрунтовує тим, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Остання проживала в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , похована на кладовищі села. Село Грем`яч знаходиться в безпосередній близькості від кордону з російською федерацією (на відстані декількох кілометрів), перебуває під постійними обстрілами, майже все населення села евакуйоване. Через небезпеку в с. Грем`яч не їздять служби та представники влади, отже зареєструвати смерть ОСОБА_2 (отримати документи, які є підставою для реєстрації смерті особи) – не виявилося можливим. Відсутність реєстрації смерті ОСОБА_2 підтверджується листом від 17 січня 2025 року Новгород-Сіверського відділення державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області. 
Факт смерті громадянина України підлягає державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру актів цивільного стану України. Внесення до Реєстру запису про смерть та наступна видача свідоцтва про смерть є підставою для настання правових наслідків смерті, серед яких вступ у спадщину, що залишилась після померлого, можливість встановлення опіки над його дітьми, що залишились без батьківського піклування та інші правові наслідки. Згідно Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, підставою для державної реєстрації смерті, зазвичай є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о); б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о). В разі відсутності зазначених документів підставою для реєстрації смерті може бути рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час, яке є підставою для реєстрації смерті.
Таким чином,отримання свідоцтва про смерть в органах РАЦС Міністерства юстиції України за відсутності лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідки про смерть є неможливим, єдиним шляхом його отримання та захисту соціальних прав дитини є звернення до суду за встановленням факту, що має юридичне значення.
Заявникові встановлення факту смерті особи потрібно лише для оформлення спадщини.
Факт смерті ОСОБА_2 може підтвердити учасник її поховання, а саме ОСОБА_3 .
З урахуванням вищевикладеного, заявник, в інтересах якого діє адвокат, звернувся до суду з даною заявою.
Ухвалою судді від 30 січня 2026 року, після усунення заявником та його представником недоліків заяви, відкрито провадження у цивільній справі за вказаною заявою, вирішено її розгляд проводити за правилами окремого провадження, призначено справу до судового розгляду.
26 лютого 2026 року ухвалою суду задоволено клопотання заявника про допит свідка та проведення судового засідання за участі свідка в режимі відеоконференції, вирішено викликати у судове засідання для надання показів як свідка ОСОБА_3 та здійснювати судове засідання за участі свідка ОСОБА_3 у режимі відеоконференції Смілянським міськрайонним судом Черкаської області та Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області. 
Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник заявника ОСОБА_1 – адвокат Костюченко В.К. у судовому засіданні просив розгляд справи провести без участі заявника, заявлені позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні з підстав, що викладені у заяві. Вказав, що ОСОБА_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Грем`яч, однак, оскільки дане село перебуває під постійними обстрілами, реєстрація її смерті не проводилася, державних органів у селі не було, лікарське свідоцтво про її смерть або інший документ, який підтверджує її смерть, не видавалося. ОСОБА_1 була похована у присутності священнослужителя та сусідів, які на той час залишалися у селі. Малоєд Н.М. є особою, яка давно знала померлу, приймала участь у її похованні, однак на кладовище вона не їздила, оскільки це було небезпечним. Село Грем`яч не відноситься до тимчасово окупованих територій та входить до складу Новгород-Сіверської територіальної громади Чернігівської області. 
Представник заінтересованої особи – Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень з приводу заявлених вимог до суду не подав. 
Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні, яке відбувалося у режимі відеоконференції, вказала, що вона раніше проживала в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області. З ОСОБА_2 вона знайома, оскільки майже рік доглядала за нею, та щодня ходила до неї додому. Внаслідок віку бабуся була майже лежача, так як в неї відмовляли ноги. Крім неї, два рази на тиждень, до ОСОБА_2 приходила ще й соціальний працівник. Вона варила ОСОБА_2 їсти, годувала її, перевдягала її, прала. На той час ОСОБА_2 було 86 років. У ОСОБА_2 , окрім сина ОСОБА_1 , рідних не було, оскільки її чоловік та два сина померли. ЇЇ саму найняв доглядати за матір`ю ОСОБА_1 , після розмови із соціальним працівником .Оскільки роботи у селі не було, вона погодилася доглядати за ОСОБА_2 та працювала неофіційно, за що отримувала кошти. ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . На похованні були батюшка з матушкою, які відспівували, соціальний працівник, вона та ще декілька чоловік, оскільки була стрілянина та всі боялися. ОСОБА_2 похоронили на кладовищі у селі, де похований і чоловік останньої. Ховали у гробі, який був наданий комунальними службами та був поставлений хрест. ОСОБА_4 документами щодо похованні ОСОБА_2 займався соціальний працівник, вона сама документів ніяких не бачила та лише допомагала. Вони зателефонували сину та повідомили, однак останній приїхати не міг. Продукти харчування для ОСОБА_2 купував соціальний працівник, який їх передав їй та вона з них варила їсти, натомість з будь-якими документами вона справи не мала, оскільки є чужою людиною, внаслідок чого свідоцтво про смерть ОСОБА_2 їй не було потрібно. 06 березня 2024 року вона переїхала на проживання до м. Новгород-Сіверський. Паспорт у бабусі вона ніколи не брала та чи був він у неї, їй невідомо. Село Грем`яч обстрілювали з мінометів, над селом літали «шахеди». Соціальні служби до села не приїздили, відстань села від кордону з російською федерацією близько 2 кілометрів. У селі Грем`яч була староста села. Фельдшерний пункт на території села вже не працював.
Суд, врахувавши доводи представника заявника, заслухавши показання свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.
Згідно абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Як вбачається з актового запису про народження №30 від 10 грудня 1974 року, складеного виконавчим комітетом Гремяцької сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, що роздрукований з додатку «Дія», батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області, є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7).
Таким чином, у відповідності до абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України, ОСОБА_1 має право на звернення, особисто або через свого представника, до суду з завою про встановлення факту смерті своєї матері ОСОБА_2 . 
Відповідно до ч.1-2 ст.318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.
Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
При цьому слід мати на увазі, що встановлення зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті та від оголошення особи померлою.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10 червня 2021 року у справі № 591/1461/19.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 жовтня 2023 року по справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23) зазначено, що: "вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки пов`язані із ним. За змістом статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи (здатність мати цивільні права та обов`язки) виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Крім того, суди зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави".
Так, у заяві про встановлення факту смерті заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко В.К., стверджує, що його мати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області.
Відповідно до відповіді №15/12-26-26-24.7/24.7 від 17 січня 2026 року Новгород-Сіверського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка адресована адвоката Костюченку В.К. та надана на адвокатський запис останнього щодо надання інформації про смерть, Новгород-Сіверський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Новгород-Сіверському районі Чернігівської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України повідомляє про те, що актовий запис про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в архіві Відділу відсутній. Перевірка наявності актового запису про державну реєстрацію смерті вищевказаної особи проведено за період з 2019 року по теперішній час, у тому числі по поновленим актовим записам цивільного стану та за відомостями Реєстру (а.с.12).
Згідно ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно п.1 розділу 5 «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 року №3307/05), підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.
Відповідно до п.7 розділу 5 «Державна реєстрація смерті» Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24 грудня 2010 року №3307/05), державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб.
Згідно п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.
Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.
Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.1 ст.90 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.
Згідно ч.1 ст.95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Як вбачається з копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Новгород-Сіверським РВ УМВС України в Чернігівській області 13 грудня 1999 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка народилася в с. Савін Остерського району Чернігівської області, остання з 27 лютого 1979 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-11). 
У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 вказала, що вона проживала до 06 березня 2024 року в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області, де приблизно протягом року, за усною домовленістю з соціальним працівником та ОСОБА_1 , на платній основі здійснювала догляд за матір`ю останнього, а саме за ОСОБА_2 . Стверджувала, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та її поховали на кладовищі села. На похованні були присутні батюшка з матушкою, які відспівували, соціальний працівник, вона та ще декілька чоловік. Ховали у гробі та був поставлений хрест. Похованням ОСОБА_2 займався соціальний працівник, якому також допомагала вона. Гроб для поховання надала комунальна служба. Вказала, що 06 лютого 2024 року у селі були відсутні соціальні служби та фельдшерський пункт, у зв`язку зі знаходженням села безпосередньо біля кордону з російською федерацією та його постійними обстрілами. Чи був у ОСОБА_2 паспорт та чи складалися будь-які документи про смерть останньої, їй невідомо.
Будь-яких інших доказів, які б достовірно свідчили про смерть ОСОБА_2 , матеріали справи не містять та заявником не надано.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі №755/11021/22 наголосила на тому, що конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309.
Наказ №309 від 22 грудня 2022 року «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією» втратив чинність на підставі Наказу Міністерства розвитку громад та територій №376 від 28 лютого 2025 року, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Наказ Міністерства розвитку громад та територій України 28 лютого 2025 року №376: у період з 22 червня 2022 року по 30 липня 2024 року Новгород-Сіверська міська територіальна громада входила до територій можливих бойових дій; Новгород-Сіверська міська територіальна громада не входила до територій, на які відбувалися активні бойовій дії; Новгород-Сіверська міська територіальна громада з 01 грудня 2024 року по даний час входить до територій активних бойових дій, на яких функціонують державні електронні інформаційні ресурси; Новгород-Сіверський район у період з 22 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року входив до територій, які були тимчасово окуповані російською федерацією.
Таким чином, станом на 06 лютого 2024 року, тобто станом на дату, на яку заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко В.К., та свідок ОСОБА_3 вказують як на дату смерті ОСОБА_2 , територія с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області, на які, за твердженням заявник та свідка, мала місце смерть ОСОБА_2 , не була тимчасово окупованою та на ній не велися бойові, натомість входила до територій можливих бойових дій. 
Згідно ст.1 Закону України «Про поховання», поховання - діяльність відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб у межах повноважень, визначених цим Законом, а також суб`єктів господарювання, спрямована на: забезпечення належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого (далі - тіла); забезпечення права громадян на захоронення їхнього тіла відповідно до їх волевиявлення, якщо таке є; створення та експлуатацію об`єктів, призначених для поховання, утримання і збереження місць поховань; організацію і проведення поховань померлих та/або загиблих (далі - померлих); надання ритуальних послуг, реалізацію предметів ритуальної належності.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про поховання», кладовище - відведена в установленому законом порядку земельна ділянка з облаштованими могилами та/або побудованими крематоріями, колумбаріями чи іншими будівлями та спорудами, призначеними для організації поховання та утримання місць поховань; предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші); ритуальні послуги - послуги, пов`язані з організацією поховання та облаштуванням місця поховання.
Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про поховання», організація діяльності в галузі поховання померлих здійснюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та їх виконавчими органами.
Відповідно до ст.8 Закону України «Про поховання», органи місцевого самоврядування та їх виконавчі органи в межах своєї компетенції, зокрема: вирішують відповідно до закону питання про відведення земельних ділянок для організації місць поховання, крім випадків, передбачених статтею 23-1 цього Закону; вирішують питання про надання за рахунок коштів місцевих бюджетів ритуальних послуг у зв`язку з похованням самотніх громадян, ветеранів війни та праці, а також інших категорій малозабезпечених громадян; про надання допомоги на поховання померлих громадян в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно ст.10 Закону України «Про поховання», надання ритуальних послуг відповідно до необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, передбаченого пунктом 2 частини другої статті 8 цього Закону, здійснюється ритуальними службами або за договором суб`єктами господарювання інших форм власності. Вартість таких послуг встановлюється в порядку і в межах, встановлених законодавством, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про поховання», поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого.
Виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка зобов`язалася поховати померлого, в установленому законодавством порядку в день звернення видаються:
лікарське свідоцтво про смерть - закладом охорони здоров`я;
свідоцтво про смерть та довідка про смерть - відділом державної реєстрації актів цивільного стану, виконавчим органом сільських, селищних, міських (крім міст обласного значення) рад, консульською установою чи дипломатичним представництвом України.
Згідно ст.27 Закону України «Про поховання», кожне поховання та перепоховання померлих реєструється спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради), державною установою або державним підприємством, що належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціального захисту ветеранів війни (у разі поховання на Національному військовому меморіальному кладовищі), у книзі реєстрації поховань померлих, форма якої встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
У своїх показах ОСОБА_3 вказує на вчинення соціальним працівником дій, направлених на поховання ОСОБА_2 , який фактично відповідає вищевказаним положенням Закону України «Про поховання», на території, на якій, за її та заявника твердженням не діяли органи місцевого самоврядування та фельдшерський пункт, при цьому їй невідомо про складання або не складання будь-яких документів, які свідчать як про смерть ОСОБА_2 , так і підтверджують проведення її поховання.
Разом з тим, в матеріалах цивільної справи відсутні письмові докази, які підтверджують, що станом на 06 лютого 2024 року на території с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області не діяли органи місцевого самоврядування та фельдшерський пункт, відомості про особу соціального працівника, про якого вказує свідок ОСОБА_2 , підстави здійснення ним догляду за ОСОБА_2 , припинення або не припинення здійснення таким працівником догляду за останньою та підстави їх припинення, у разі якщо такий факт мав місце, складання або не складання лікарського свідоцтва про смерть, фельдшерської довідка про смерть, документів, які свідчать про поховання, отримання чи не отримання таких документів вказаним соціальним працівником, а також неможливість отримання зазначених документів, у разі їх складання, заявником чи його представником.
Суд звертає увагу, що показання свідка ОСОБА_3 , які не підтверджені жодним іншим доказом, у тому числі й самим заявником, оскільки відповідно до показів вказаного свідка, заявник не був присутній під час смерті ОСОБА_2 , не займався її похованням та не був присутній під час її поховання, не можуть бути єдиним доказом, на підставі якого суд має об`єктивну можливість достовірно встановити як сам факт смерті ОСОБА_2 , так і що така смерть, у разі якщо вона дійсно мала місце, настала саме ІНФОРМАЦІЯ_2 та саме в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області.
Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ч.1 та ч.2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявником ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко В.К., не надано достатньо належних та допустимих доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Савін Остерського району Чернігівської області, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Грем`яч Новгород-Сіверського району Чернігівської області, а також доказів, які надають підстави стверджувати, що відповідним закладом охорони здоров`я не був виданий документ, який свідчить про смерть ОСОБА_2 , у разі якщо така подія мала місце, та на підставі якого проводиться державна реєстрація смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану, в зв`язку з чим заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко В.К., задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст.12, 13, 76-82, 89, 90, 95, 315, 317, 354, 355 ЦПК України, -
вирішив:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Костюченко Владислав Костянтинович, заінтересована особа – Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, про встановлення факту смерті, - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Заявник – ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 .
Заінтересована особа – Новгород-Сіверська міська рада Чернігівської області, адреса: 16000, Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Захисників України, буд.2. 

Головуючий        Т.В. Ігнатенко