Справа № 134/1653/25
Провадження № 22-ц/801/636/2026
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Зарічанський В. Г.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	Справа № 134/1653/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року про залишення без розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, 
Ухвалу постановив суддя Зарічанський В. Г.
Ухвала постановлена без виклику сторін в с-щі Крижопіль
Повний текст ухвали складено 12 січня 2026 року,

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, якою просила стягнути на свою користь із відповідача понесені нею судові витрати, а саме: 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову в сумі 302,80 грн. і при поданні позовної заяви про поділ майна подружжя в сумі 7570,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 20 000,00 грн. 
Свої вимоги мотивувала тим, що 25 листопада 2025 року Крижопільським районним судом Вінницької області ухвалено рішення за її позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
Судом не вирішено питання про стягнення судових витрат, оскільки при подачі позову було вказано, що у зв`язку із розглядом даної справи вона понесла витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 15 140,00 грн. та очікує (орієнтовно) понести витрати за надання правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн.; враховуючи викладене, всі необхідні докази та остаточна сума витрат на правничу допомогу будуть надані у встановленому законом порядку.
В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
Нею було сплачено: 605,60 грн. судового збору за подання заяви про забезпечення позову (оригінал квитанції знаходиться у матеріалах справи), 15 140,00 грн. судового збору за подання позовної заяви про поділ майна подружжя (оригінал квитанції знаходиться у матеріалах справи) та 20 000,00 грн. за надання правової (правничої) допомоги (оригінал квитанції додається).
Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та ухвалити постанову, якою повністю задовольнити її заяву про ухвалення додаткового рішення і стягнути на її користь із відповідача понесені нею судові витрати, а саме: 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову в сумі 302,80 грн. і при поданні позовної заяви про поділ майна подружжя в сумі 7570,00 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 20 000,00 грн. 
Зазначила, що при постановлені оскаржуваної ухвали суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та викладені в ній висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції при ухваленні рішення про повне задоволення позовних вимог, не вирішено питання про розподіл судових витрат, оскільки при зверненні із даним позовом до суду, позивач у позовній заяві вказала суми понесених судових витрат по сплаті судового збору – 15 140,00 грн. та про орієнтовну суму витрат за надання правничої допомоги – 20 000,00 грн.
З метою реалізації права на відшкодування судових витрат, 25 листопада 2025 року, тобто у день ухвалення рішення суду, позивач направила до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, засобами поштового зв`язку АТ «Укрпошта» простим листом, що підтверджується поштовим конвертом із відбитком штемпеля від 25 листопада 2025 року. Направлення процесуального документа простим листом не суперечить вимогам чинного законодавства та не може бути підставою для залишення заяви без розгляду.
Незважаючи на це, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про подання заяви 08 січня 2026 року – з пропуском строку, ототожнивши дату її надходження до суду із датою подання. Такий підхід суперечить прямим приписам ч. 6 ст. 124 ЦПК України, не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується наявними в матеріалах справи належними доказами своєчасного направлення процесуального документа.
Суд першої інстанції не надав належної правової оцінки доказам своєчасного подання заяви, наявним у матеріалах справи, та не навів жодних мотивів їх відхилення, застосувавши надмірно формальний підхід до вирішення процесуального питання.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказав, що він заперечує щодо змісту і вимог апеляційної скарги. Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення не розглядалася по суті, тому апеляційний суд позбавлений повноважень задовільнити апеляційну скаргу у повному обсязі. У відзиві на апеляційну скаргу відповідач не зазначив про своє заперечення щодо розміру судових витрат, понесених позивачем при оплаті нею судового збору, проте заявив про неспівмірність розміру гонорару складності справи і обсягу виконаних адвокатом робіт, у зв`язку з чим просить вважати даний відзив і клопотанням про зменшення витрат на правову (правничу) допомогу.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилася, з допомогою системи «Електронний суд» надіслала 23 лютого 2026 року заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі; апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі і просить її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. У поданому відзиві на апеляційну скаргу просив суд справу розглянути справу без його участі.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заперечень у відзиві на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.
Залишаючи заяву позивача про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на правничу допомогу подана позивачем до суду з пропуском строку, передбаченого частиною 8 статті 141 ЦПК України.
Апеляційний суд не може погодитись із таким процесуальним рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, та просила визнати житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 275,0 кв. м., об`єктом спільної сумісної власності подружжя та розділити це майно таким чином: визнати за нею право власності на 1/2 частку цього житлового будинку; у власності ОСОБА_2 залишити 1/2 частину цього житлового будинку. 
На виконання вимог пункту 9 частини 3 статті 175 ЦПК України позивач у поданій до суду позовній заяві зазначила про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи та зіславшись на пункт 8 статті 141 ЦПК України, вказала на те, що всі необхідні докази і остаточна сума витрат на правничу допомогу будуть надані нею у встановленому законом порядку (а. с. 3).
Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 25 листопада 2025 року позов задоволено повністю. Визнано житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 275,0 кв. м., об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Розділено майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступним чином: визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку. У власності ОСОБА_2 залишено 1/2 частину цього житлового будинку.
Як вбачається із матеріалів справи (довідка секретаря судового засідання О. Балух від 12 грудня 2025 року) та зі змісту судового рішення від 25 листопада 2025 року, сторони у судове засідання не з`явилися та, відповідно, не приймали участі у розгляді справи.
У порушення вимог пункту 2 частини 5 статті 265 ЦПК України суд першої інстанції у резолютивній частині не зазначив про розподіл судових витрат.
Скориставшись наданим пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України правом, позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, подавши таку заяву засобами поштового зв`язку, здавши її на пошту 25 листопада 2025 року, підтвердженням чого є поштовий конверт на аркуші справи 62, на якому чітко видно проставлений поштою на конверті штемпель здачі цього конверта на пошту – 25 листопада 2025 року. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Про розмір понесених судових витрат позивач зробила відповідну заяву, вказавши приблизний розмір судових витрат у позовній заяві, де також вказала на визначення нею остаточної суми судових витрат у встановленому законом порядку.
При цьому нею дотримані вимоги частини 8 статті 141 ЦПК України щодо подання відповідних доказів на підтвердження розміру судових витрат, протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду: заяву про це вона подала до суду, здавши її на пошту 25 листопада 2025 року.
Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом .  Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.  Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (статті 120, 122-123 ЦПК України).
Відповідно до частин 5 і 6 статті 124 ЦПК України  останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу (частина 5).  Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку (частина 6).
З огляду на викладе слідує висновок про те, що позивач не пропустила визначений законом п`ятиденний строк для подачі доказів на підтвердження судових витрат, понесених нею у зв`язку із розглядом справи.
Отже, правові підстави для залишення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі без розгляду із застосуванням положення частини 8 статті 141 ЦПК України відсутні.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду про залишення без розгляду заяви на підставі частини 8 статті 141 ЦПК України, постановлена без додержання норм процесуального права, та підлягає до скасування, а апеляційна скарга позивача – до часткового задоволення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 374, 379, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 12 січня 2026 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. М. Стадник