ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
25.03.2026	Справа № 910/12602/25	

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Рябокінь Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ідентифікаційний код 14360570)
до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (04119, м. Київ, вул. Пріорська, буд. 14, офіс 17, ідентифікаційний код 40750856)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" (02000, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 11, корпус Ж, офіс 32, ідентифікаційний код 45030716)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (03039, м. Київ, просп. Валерія Лобановського, буд. 119, каб. 22, ідентифікаційний код 42439740)
про визнання недійсним договору,

за участю представників
від позивача: Жарський І.М.
від відповідача-1: не з`явився
від відповідача-2: Каленська М.А.
від третьої особи: Світлицький А.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулось Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (далі - позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (далі - відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" (далі - відповідач-2) про визнання недійсним договору.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між відповідачами був укладений договір купівлі-продажу №8045/2025/5392607 від 05.06.2025, зареєстрований в ТСЦ за №0541 (далі - договір поставки), за яким транспортний засіб RENAULT T, 10837, (2014) № шасі НОМЕР_1 , був відчужений у Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД". Позивач вважає, що даний договір був укладений з метою уникнення відповідальності відповідача-1 перед позивачем, яка виникла за кредитним договором №40750856-КД-2 від 09.08.2023 у загальному розмірі 1 541 931, 26 грн, що було встановлено рішенням Господарського суду міста Києва від 21.05.2025 у справі №910/15502/24, а відтак такий правочин є фраудаторним (удаваним), що є підставою для визнання його недійним в судовому порядку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 12.11.2025.
16.10.2025 Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне рухоме майно: транспортний засіб RENAULT T, 2014 року випуску, об`єм двигуна 10 837 см3, номер шасі НОМЕР_2 .
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.10.2025 заяву Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" від 16.10.2025 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме майно: транспортний засіб RENAULT T, 2014 року випуску, об`єм двигуна 10837 см3, номер шасі НОМЕР_2 повернуто заявнику.
29.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на наступне рухоме майно: транспортний засіб RENAULT T, 2014 року випуску, об`єм двигуна 10837 см3, номер шасі НОМЕР_2 .
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2025 відмовлено у задоволенні заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про забезпечення позову.
10.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" подано клопотання про залучення третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО".
31.10.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що законно набув право власності на транспортний засіб RENAULT T, 10837, (2014) № шасі НОМЕР_1 та правомірно і добросовісно володіє ним, не порушував прав та інтересів позивача; крім того вказаний транспортний засіб був переданий відповідачем-1 у заставу ТОВ "ТД СТАРТ АГРО" за договором від 10.09.2024 № 2700 (далі - договір застави), право вимоги за яким було відступлено на користь відповідача-2 за договором від 05.06.2025 №05/06/2025-1 (далі - договір про відступлення прав вимоги), при цьому заставодержатель має переважне право перед іншими кредиторами одержати задоволення вимог з вартості заставленого майна; отже, як договір купівлі-продажу, так і договори застави та відступлення прав вимоги мали певну правову і фактичну мету, що засвідчує факт відсутності в діях відповідача-1 порушення принципів добросовісності, недопустимості зловживання правом та уникнення відповідальності за власними зобов`язаннями.
03.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" подано відповідь на відзив відповідча-2, у якій позивач зазначає про необґрунтованість доводів відповідача-2, викладених у відзиві, просить суд задовольнити позовні вимоги, оскільки останнім не надано належних та допустимих доказів виконання чи невиконання договору застави та існування заборгованості відповідача-1 перед ТОВ "ТД СТАРТ АГРО", оспорюваний договір купівлі-продажу, вчинений відповідачем-1 з недотриманням (в порушення) пунктів 9 та 18 договору застави, а саме за відсутності письмової згоди заставодержателя та не на аукцiоні (публiчних торгах), у тому числi у формi електронних торгів.
11.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" подано заперечення на відповідь на відзив, у яких відповідач-2 не погоджується з викладеними в ній доводами та обставинами, зауваживши, що в договорі про відступлення права вимоги сторони чітко вказали та підтвердили факт існування заборгованості у сумі 1 150 000,00 грн, і станом на сьогоднішній день, як договір поставки, договір застави і договір про відступлення права вимоги є дійсними в силу презумпції правомірності правочину.
У підготовчому засіданні 12.11.2025 суд на місці постановив ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про задоволення клопотання відповідача-2 та залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" (ідентифікаційний код 42439740), підготовче засідання відкладено на 03.12.2025.
13.11.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" подано клопотання про витребування доказів, а саме від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м.Київ Разумова Ольга Іванівна оригіналу та належним чином завіреної копії заяви (серія та номер: 2325, виданий: 04.06.2025, видавник: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО"), на підставі якої 04.06.2025 зареєстровано припинення приватного обтяження номер: 31540894 тип реєстрації: "Поточна", тип обтяження: застава рухомого майна Зареєстровано: 10.09.2024 за №31540894 реєстратором: Приватний нотаріус Разумова О.І., Київський міський нотаріальний округ, м.Київ, об`єкт обтяження: автомобіль вантажний, вантажний сідловий тягач, номер об`єкта: НОМЕР_2 , номер державної реєстрації: НОМЕР_3 , Тип змін: "Припинення обтяження".
25.11.2025 через відділ діловодства представником Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" подано письмові пояснення у справі, в яких відповідач-1 просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що договір поставки було укладено з відповідачем-2, який є добросовісним власником транспортного засобу, також транспортний засіб було реалізовано за вартістю, яка перевищувала його балансову залишкову вартість, відповідачі не є пов`язаними особами, по договору поставки було здійснено оплату, отже, як договір купівлі-продажу, так і договори застави та відступлення прав вимоги були вчинені певною метою.
02.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" подало письмові пояснення у справі, у яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки третя особа, як заставодержатель має переважне право на отримання коштів для погашення своєї заборгованості від ТОВ "Фалкон ойл груп", при цьому договірні відносини між відповідачами, за якими виникла заборгованість, виникли раніше ніж договірні відносини відповідача-1 та позивача, що також не свідчить про пріоритетність вимог позивача по відношенню до третьої особи.
Також 02.12.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" подано додаткові пояснення (заперечення) АТ КБ "ПриватБанк" на пояснення третьої особи ТзОВ "ТД СТАРТ АГРО".
Цією ж датою через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" подано додаткові пояснення (заперечення) АТ КБ "ПриватБанк" на пояснення відповідача-1.
У підготовчому засіданні 03.12.2025 судом відкладено підготовче засідання на 14.01.2026, оскільки під час розгляду справи №910/12602/25 відбувся технічний збій в роботі підсистеми відеоконференцзв`язку.
У підготовчому засіданні 14.01.2026 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання позивача від 13.11.2025 про витребування доказів у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Разумову Ольгу Іванівну та відкласти підготовче засідання на 04.02.2026.
30.01.2026 до відділу діловодства від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу м. Київ Разумової Ольги Іванівни надійшов на виконання ухвали суду від 14.01.2026 надійшла копія заяви № 2325 від 04.06.2025.
У підготовчому засіданні 04.02.2026 суд на місці ухвалив відкласти підготовче засідання на 18.02.2026 з метою надання можливості третій особі подати додаткової докази.
09.02.2026 (зареєстровано 06.02.2026) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" подано клопотання про поновлення строку на подання доказів у справі разом з відповідними доказами.
18.02.2026 суд на місці ухвалив задовольнити клопотання третьої особи, поновити строки на подачу доказів та долучити докази до матеріалів справи, закрити підготовче провадження та призначити справу до розгляду по суті на 25.03.2026.
Згідно з приписами статті 80 Господарського процесуального кодексу України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
В обґрунтування неможливості подання додаткового доказу разом з письмовими поясненнями третя особа зазначає, що оскільки первісно питання щодо дослідження обставин зняття обтяжень позивачем та іншими сторонами не ставилося до залучення третьої особи у справі та пояснення надавалися виключно в рамках поданої позовної заяви.
Враховуючи наведене обґрунтування, суд приймає до розгляду докази, подані третьою особою разом з клопотанням від 06.02.2026.
У судовому засіданні 25.03.2026 представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, в свою чергу, представники відповідача-2 та третьої особи проти задоволення позову заперечили, просили відмовити, представник відповідача-1 у судові засідання взагалі не з`являвся, хоча про дату, час та місце засідань повідомлявся належним чином.
У судовому засіданні 25.03.2026 оголошено вступну та резолютивну частину рішення відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.
На виконання вимог ст. 223 Господарського процесуального кодексу України складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.
У грудні 2024 року Акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №40750856-КД-2 від 09.08.2023 з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (позичальник) та ОСОБА_1 (поручителя).
Рішенням Господарського суду м. Києва у справі № 910/15502/24 від 21.05.2025 задоволено позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" та ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла з кредитного договору №40750856-КД-2 від 09.08.2023, а саме: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 715 029, 35 грн., заборгованість за процентами у розмірі 111 872, 55 грн та заборгованість перед державою за зворотною вимогою за сплаченою гарантією у розмірі - 715 029, 36 грн, витрати на оплату судового збору у розмірі 9 251, 59 грн з кожного відповідача.
22.07.2025 на виконання рішення Господарського суду м. Києва у справі №910/15502/24 від 21.05.2025 видано відповідні накази.
11.08.2025 приватним виконавцем у м. Київ Цермолонською Г. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78827919 (ідентифікатор доступу: 6В758ВБ09687) на примусове виконання рішення у справі № 910/15502/24 від 21.05.2025. В той самий день арештовано всі рахунки та винесена постанова про арешт майна Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП".
З відповідей Міністерства внутрішніх справ України від 17.08.2025 та 18.08.2025 вбачається, що дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.
Також 11.08.2025 приватним виконавцем у м. Київ Цермолонською Г. С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 78829035 (ідентифікатор доступу: 4Б2ГВ40Д6АД6) на примусове виконання рішення у справі № 910/15502/24 від 21.05.2025. В той самий день арештовано арештовані всі рахунки та винесена постанова про арешт майна ОСОБА_1
З відповідей Міністерства внутрішніх справ України від 16.08.2025 та 17.08.2025 вбачається, що дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби відсутні.
Як зазначає позивач, станом на сьогоднішній день заборгованості Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" по кредитному договору, який був предметом розгляду в Господарському суді м. Києва у справі № 910/15502/24 не погашена.
При цьому, 01.05.2025 Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" було зроблено запити до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та виявлено - транспортний засіб марки RENAULT T, 10837, (2014), № шасі НОМЕР_2 , номер державної реєстрації № НОМЕР_3 та на транспортний засіб TRAILOR SYY 3KE, - , (1999), № шасі НОМЕР_4 , номер державної реєстрації № НОМЕР_5 , які належали Товариству з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП".
05.07.2022 між Товариством обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (далі - продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу №8045/2025/5392607 (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб: марка RENAULT, модель T, 2014 року випуску, колір білий, VIN НОМЕР_2 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_6 , номерний знак НОМЕР_7 , зареєстрований за продавцем зареєстрований за продавцем підрозділом МВС ТСЦ 8044.
Відповідно до 2.1. договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна.
Згідно з пунктом 2.2. договору право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору.
За домовленістю сторін ціна транспортного засобу складає 641 960, 00 грн (3.1. договору).
За актом прийому-передачі від 05.06.2025 до договору купівлі-продажу транспортного засобу №8045/2025/5392607 від 05 червня 2025 р. 05 червня 2025 р. продавець по акту прийому - передачі передав покупцю вантажний автомобіль марки Renault, особливі відмітки спеціалізований вантажний сідловий тягач, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , дата першої реєстрації в Україні 09.07.2022, рік випуску 2014, колір білий.
Платіжною інструкцією №4153 від 26.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" оплату по договору у розмірі 641 960, 00 грн.
У той же час, 05.06.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО" було укладено договір №05/06/2025-1 про відступлення права вимоги, згідно з п. 1.1. якого первісний кредитор (ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП") відступає, а новий кредитор (ТОВ "ТД СТАРТ АГРО") набуває право вимоги належне первісному кредиторові, що виникло на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2025/5392607 від 05.06.2025 між ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (ЄДРПОУ 40750856) та боржником ТОВ "НАФТОСТАРТТРЕЙД". 
Відповідно до пункту 1.2. договору від 05.06.2025 № 05/06/2025-1 про відступлення права вимоги сторони погодили, що за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника сплати грошових коштів у розмірі 641 960,00 грн згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2025/5392607 від 05.06.2025. 
Згідно з пунктом 2.3. договору від 05.06.2025 № 05/06/2025-1 про відступлення права вимоги сторони передбачили, що оскільки первісний кредитор ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" (ЄДРПОУ 40750856) має заборгованість перед новим кредитором ТОВ "ТД СТАРТ АГРО" (ЄДРПОУ 42439740) за договором поставки № ДТ/05-07-6 від 05.07.2022 в сумі 1 150 000,00 грн, за відступлення права вимоги за цим договором сума боргу за договором поставки №ДТ/05-07-6 від 05.07.2022 зменшується на суму відступленої вимоги. На день підписання даного договору, сума боргу ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" перед ТОВ "ТД СТАРТ АГРО" за договором поставки № ДТ/05-07-6 від 05.07.2022 складає 508 040,00 гривень. 
У пункті 3.2. договору від 05.06.2025 № 05/06/2025-1 про відступлення права вимоги визначено, що боржник зобов`язаний здійснити оплату грошових коштів у розмірі, зазначеному в п. 1.2. цього договору шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок нового кредитора. 
Згідно з повідомленням про відступлення права вимоги від 05.06.2025 № 05/06/2025-1 ТОВ "НАФТОСТАРТТРЕЙД" було повідомлено про те, що ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" за договором про відступлення права вимоги від 05.06.2025 відступило компанії ТОВ "ТД СТАРТ АГРО" вимогу, що виникла на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу № 8045/2025/5392607 від 05.06.2025 між ТОВ "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" та ТОВ "НАФТОСТАРТТРЕЙД". 
26.08.2025 ТОВ "НАФТОСТАРТТРЕЙД" перерахувало ТОВ "ТД СТАРТ АГРО"641 960,00 грн за договором про відступлення права вимоги від 05.06.2025 № 05/06/2025-1, що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 26.08.2025 №4153.
Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу №8045/2025/5392607 від 05.07.2022 був укладений з метою уникнення відповідальності за кредитним договором №40750856-КД-2 від 09.08.2023 перед Акціонерним товариством Комерційний банк "ПРИВАТБАНК", яке станом на 05.07.2022 вважалося простроченим, тобто договір, яким було відчужено транспортний засіб - RENAULT T, 2014 року випуску, об`єм двигуна 10837 см3, номер шасі НОМЕР_2 , є наслідком зловживанням відповідачем-1 своїми правами та є фраудаторним (удаваним) правочином.
Відтак, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу №8045/2025/5392607 від 05.06.2025, укладений в ТСЦ № 8045 в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" з Товариством з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" рухомого майна - транспортного засобу RENAULT T, 2014 року випуску, об`єм двигуна 10837 см3, номер шасі НОМЕР_2 .
В свою чергу, відповідачі та третя особа заперечують проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що укладення договору купівлі-продажу №8045/2025/5392607 від 05.06.2025 мало певну правову і фактичну мету, не порушило прав та законних інтересів позивача, відповідачі не є пов`язаними особами, по договору поставки було здійснено оплату, та транспортний засіб було реалізовано за вартістю, яка перевищувала його балансову залишкову вартість. Крім того відповідачі та третя особа посилаються на ті обставини, що транспортний засіб RENAULT T, 10837, (2014) № шасі НОМЕР_1 був переданий відповідачем-1 у заставу третій особі за договором застави від 10.09.2024 № 2700, право вимоги за яким було відступлено на користь відповідача-2 за договором про відступлення прав вимоги від 05.06.2025 №05/06/2025-1, а відтак заставодержатель - третя особа має переважне право перед іншими кредиторами одержати задоволення вимог з вартості заставленого майна.
Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про наступне.
Відповідно до частини 3 статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частинами 1-3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. При цьому, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання договорів недійсними.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) й настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Така правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 924/1351/20 (924/619/21).
Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Згідно з ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
При цьому, у відповідності до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відтак, в силу припису статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Господарський договір може бути оспорений як такий, що спрямований на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України).
Водночас позов про визнання такого правочину недійсним з підстав фраудаторності може бути поданий третьою особою, яка не була стороною цього правочину, проте є кредитором відповідача в іншому зобов`язанні та пред`явила майнову вимогу (зокрема, набула або може набути
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду у пункті 169 постанови від 04.02.2026 у справі № 910/6654/24 конкретизувала наведений вище висновок, зазначивши, що позивач, який не був стороною оспорюваного правочину, вправі звернутися до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України).
Цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.
Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимоги іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.
Отже, за усталеною судовою практикою Верховного Суду, особа (не сторона правочину), чиї майнові інтереси порушує правочин, може оскаржити такий (фраудаторний) правочин, якщо доведе, що власник майна уклав договір та відчужив за ним майно, свідомо погіршивши свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором, та зазначив, що належним способом захисту прав чи інтересів відповідного кредитора є повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення ситуації, яка існувала до цього.
У постанові від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц Велика Палата Верховного Суду сформулювала підхід, відповідно до якого допускається кваліфікація правочину як фраудаторного у випадках: фіктивних правочинів (стаття 234 ЦК України); порушення принципу добросовісності та зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); правочину, який порушує публічний порядок (частини 1, 2 статті 228 ЦК України).
У постановах Верховного Суду від 09.08.2024 у справі № 361/155/21, від 29.06.2022 у справі № 750/11492/19 вказано, що будь-який правочин, вчинений боржником у період настання в нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину. Водночас та обставина, що правочин з третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.
Водночас критеріями, для кваліфікації договору як фраудаторного є, зокрема: відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
Саме ці питання і є вирішальними та необхідними для з`ясування при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності договору з настанням відповідних наслідків, адже це свідчитиме про укладення правочину внаслідок недобросовісної поведінки та зловживання цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
Водночас слід враховувати, що кожен окремий критерій сам по собі не спричиняє фраудаторність, і вони повинні розглядатися комплексно, а презумпція правомірності правочину може бути спростована тільки вагомими доказами, які у своїй сукупності засвідчують шкідливість вчиненого правочину, вживання права на зло.
В свою чергу, пункт 5 частини третьої статті 162 ГПК України покладає саме на позивача обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову. Тобто, саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.
Оскаржуючи правочин з підстав його фраудаторності, позивач повинен навести вагомі докази того, що майно було відчужене, наприклад, за явно заниженою ціною, або взагалі безвідплатно, тобто що відчужувач не набув у зв`язку з таким продажем майнових благ.
Аналогічна правова позиція викладена у поставні Верховного Суду від 05.03.2026 у справі №910/2244/25.
У постанові від 18.12.2024 у справі № 916/379/23 Велика Палата Верховного Суду дійшла, зокрема, таких висновків: "…у силу гнучкості та різноманіття цивільних правовідносин вичерпний та закритий перелік обставин, за яких той чи інший правочин слід вважати фраудаторним, відсутній. Натомість Верховний Суд напрацював перелік обставин, які окремо або в сукупності можуть враховуватися при оцінці правочину як фраудаторного. Остаточну кваліфікацію певного правочину як фраудаторного повинен здійснювати суд в кожній конкретній справі виходячи із встановлених обставин".
Під час розгляду даної справи позивачем, окрім посилання на факт відчуження майна відповідачем-1 за наявності у нього простроченої заборгованості перед банком та після пред`явлення позову про стягнення цієї заборгованості, не наведено жодних підстав, які б свідчили про фраудаторний характер оспорюваного правочину, і судом таких не встановлено.
Зокрема, позивачем не доведено, що транспортний засіб RENAULT T, 10837, (2014) №шасі НОМЕР_1 було відчужено на користь пов`язаної особи (відповідача-2), або що майно було відчужено за явно заниженою ціною, при цьому платіжною інструкцією №4153 від 26.08.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю "НАФТОСТАРТТРЕЙД" перерахувало на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАЛКОН ОЙЛ ГРУП" оплату по договору у розмірі 641 960, 00 грн, в той ча як відповідно до довідки про балансову вартість станом на 10.09.2024 балансова залишкова вартість транспортного засобу, а саме: сідельний тягач, марка RENAULT, модель Т, № шасі НОМЕР_2 , що обліковується на балансі ТОВ "ФАЛКОН" становила 603 993,17 грн.
Крім того, у матеріалах справи відсутні докази відсутності у боржника будь-якого іншого майна, за рахунок якого можна було б погасити заборгованість перед позивачем, і такі відомості не вбачаються відкритих, станом на момент розгляду справи, виконавчих проваджень №78827919 та № 78829035.
При цьому, одним з основних принципів господарського судочинства є принцип змагальності. Названий принцип полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 07.07.2021 року в справі № 916/2620/20, від 04.12.2019 року в справі № 917/2101/17, від 18.11.2019 року в справі № 902/761/18 та від 23.10.2019 року в справі № 917/1307/18.
Суд зазначає, що саме по собі укладення договору після звернення кредитора з позовом про стягнення заборгованості не може оцінюватись судом як порушення його прав, зокрема, у формі зловживання правом, оскільки такі дії відповідачів не презюмують настання негативних наслідків для позивача.
При вирішенні спору про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні положення статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права.
За змістом статей 3, 15, 16 ЦК України правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів. 
За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 920/1771/14, від 06.07.2016 у справі № 910/1891/14, від 21.09.2016 у справі № 902/841/15).
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та інших.
Застосування судом неналежного способу захисту, зокрема такого, який, захищаючи права позивача, може призвести до порушення прав іншої особи, незалежно від його ефективності може призводити до порушення Конвенції, на що, зокрема, вказує практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19 (провадження № 12-10гс21, пункт 5.28), від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21, пункти 139, 140)). Водночас ефективність є необхідною умовою для застосування судом способу захисту.
Звернення до суду за неефективним способом захисту не може бути виправдане посиланням на принцип диспозитивності господарського судочинства, оскільки розгляд відповідної вимоги судом по суті не відповідає ані завданням господарського судочинства, якими є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина перша статті 2 ГПК України), ані статті 13 Конвенції (право на ефективний засіб правового захисту). Такий розгляд призводить до негативних наслідків не лише для позивача (який перебуватиме у впевненості, що задоволення його вимоги призвело до захисту його прав та інтересів), а й відповідача (який змушений витрачати час та кошти) та є шкідливим для судочинства в цілому, оскільки держава витрачає кошти та ресурс судової системи на ілюзорний судовий процес, в якому захист прав та інтересів позивача є неможливим в принципі. Тому судовий процес за позовною вимогою, задоволення якої завідомо не може призвести до захисту права чи інтересу позивача, є безцільним та не відповідає змісту судового захисту.
Зокрема, застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98).
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 52), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99) та інші).
Як вже зазначалося судом, особа (не сторона правочину), чиї майнові інтереси порушує правочин, може оскаржити такий (фраудаторний) правочин, якщо доведе, що власник майна уклав договір та відчужив за ним майно, свідомо погіршивши свій майновий стан з метою уникнення відповідальності перед кредитором, при цьому належним способом захисту прав чи інтересів відповідного кредитора є повернення сторін у первісний стан, тобто відновлення ситуації, яка існувала до цього.
У даному випадку вимога про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору купівлі-продажу без застосування наслідків його недійсності не відновить становище, яке існувало до цього, без необхідності повторного звернення до суду, а отже не є ефективним способом захисту прав позивача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Крім того судом враховані обставини, що транспортний засіб RENAULT T, 10837, (2014) № шасі НОМЕР_1 був переданий відповідачем-1 у заставу третій особі за договором застави від 10.09.2024 № 2700, право вимоги за яким було відступлено на користь відповідача-2 за договором про відступлення прав вимоги від 05.06.2025 №05/06/2025-1.
Згідно зі статтею 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання або в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
З огляду на викладене, переважне право на задоволення кредиторських вимог за рахунок транспортного засобу RENAULT T, 10837, (2014) № шасі НОМЕР_1 належить Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД СТАРТ АГРО", а не Акціонерному товариству Комерційний банк "ПРИВАТБАНК".
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували його позовні вимоги, з огляду на вищезазначене судом.
Враховуючи висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07.04.2026

Суддя Л.Г. Пукшин