ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. 	Справа № 520/7106/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Бегунца А.О. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Шляхова О.М., м. Харків, повний текст складено 02.12.25 у справі № 520/7106/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 520/7106/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 14.03.2025, але не більше шести місяців.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 14.03.2025, але не більше шести місяців, у сумі 102064,8 (сто дві тисячі шістдесят чотири) грн. 80 коп.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати за період з 04.12.2020 по 14.03.2025.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 04.12.2020 по 14.03.2025.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Вищезазначене рішення Харківського окружного адміністративного суду набрало законної сили.
19.11.2025 позивач через систему "Електронний суд" звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій просив суд: зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 протягом 10 днів з дня постановляння цієї ухвали подати до Харківського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 520/7106/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в порядку ст. 382 КАС України у справі № 520/7106/25 - відмовлено.
Не погодившись із зазначеною ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти рішення про задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі № 520/7106/25.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач зазначає, що суд першої інстанції не перевірив доводи позивача, чи проводилися відповідачем нарахування та виплата індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення, не витребував у Військової частини НОМЕР_1 жодних пояснень із доказами в підтвердження вчинення нею дій, спрямованих на його виконання, а лише обмежився висновками щодо не доведення позивачем факту невиконання відповідачем судового рішення. Висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для встановлення судового контролю з огляду на відкрите виконавче провадження не є беззаперечними підставами для відмови у встановленні судового контролю та не звільняють суд першої інстанції встановити в належний спосіб, чи виконується судове рішення суб`єктом владних повноважень. Отже, фактично, вирішуючи питання про встановлення судового контролю, судом першої інстанції не з`ясовано обставини виконання рішення суду, не надано правової оцінки доводам заявника, та, відповідно, наявності чи відсутності підстав для зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, передбачених ст. 382 КАС України.
Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Згідно з ч. 1 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 520/7106/25 набрало законної сили.
На виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_5 проведено нарахування грошового забезпечення (пункт 197, 209 розрахунку потреби у коштах). Також відповідачем сформовано заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків (на жовтень 2025 року).
Разом із тим позивачем указано, що боржником не надається розрахунок суми, яка належить до виплати за рішенням суду у справі № 520/7106/25, та тривалий час рішення суду не виконується.
Указані обставини, на переконання позивача, свідчать про наявність підстав для встановлення судового контролю за виконання судового рішення у справі.
Приймаючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача, суд першої інстанції виходив із того, що підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у цій справі немає.
Колегія суддів, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Конституційний Суд України зазначив, що складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013). Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України у Рішенні від 26 червня 2013 року взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який, зокрема, в пункті 43 рішення у справі “Шмалько проти України”, заява № 60750/00, від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Крім того, у Рішенні від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене статтею 6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава та її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 84 рішення у справі “Валерій Фуклєв проти України” від 07 червня 2005 року, заява № 6318/03; пункт 43 рішення у справі “Шмалько проти України” від 20 липня 2004 року, заява № 60750/00; пункти 46, 51, 54 рішення у справі “Юрій Миколайович Іванов проти України” від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04; пункт 64 рішення у справі “Apostol v. Georgia” від 28 листопада 2006 року, заява № 30779/04).
На підставі аналізу статей 3, 8, частин першої та другої статті 55, частин першої та другої статті 129-1 Конституції України в системному взаємозв`язку Конституційний Суд України в пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Позитивний обов`язок держави щодо забезпечення виконання судового рішення передбачає створення належних національних організаційно-правових механізмів реалізації права на виконання судового рішення, здатних гарантувати здійснення цього права та обов`язковість судових рішень, які набрали законної сили, що неможливо без їх повного та своєчасного виконання.
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Аналогічні положення містяться в статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, у якій зазначено: судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 14, 370 КАС України.
19.12.2024 набрав чинності Закон України від 21.11.2024 за №4094-IX “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення положень про судовий контроль за виконанням судових рішень” (далі також - Закон №4094-ІХ), яким статтю 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено у новій редакції та доповнено статтями 381-1, 382-1, 382-2, 382-3.
Згідно з пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №4094-ІХ справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цим Законом, розглядаються з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності цим Законом.
Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 381-1 КАС України судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 382 КАС України у заяві зазначається ідентифікатор для повного доступу до інформації про виконавче провадження (за наявності).
Згідно з ч. 2, 3 ст. 382-1 КАС України за наслідками розгляду заяви суд постановляє ухвалу про її задоволення або відмову у задоволенні та зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. Встановлений судом строк для подання звіту про виконання судового рішення має бути достатнім для його підготовки. Достатнім є строк, який становить не менше десяти календарних днів з дня отримання суб`єктом владних повноважень відповідної ухвали та не перевищує трьох місяців.
Розгляд звіту про виконання судового рішення повинен бути здійснено судом з урахуванням особливостей, що діють після набрання чинності Законом № 4094-ІХ, в порядку письмового провадження.
Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, установлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13 травня 2021 року у справі № 9901/598/19, які були підтримані в ухвалі від 03 березня 2025 року у справі 160/5259/20.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 зазначив, що застосування статті 382 КАС України має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставою її застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи – позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 520/7106/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 14.03.2025, але не більше шести місяців.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 04.12.2020 по 14.03.2025, але не більше шести місяців, у сумі 102064,8 (сто дві тисячі шістдесят чотири) грн 80 коп.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_4 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків їх виплати за період з 04.12.2020 по 14.03.2025.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з 04.12.2020 по 14.03.2025.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
На виконання рішення суду Військовою частиною НОМЕР_5 проведено нарахування грошового забезпечення (пункт 197, 209 розрахунку потреби у коштах). Також відповідачем сформовано заявку-розрахунок на фінансування для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків (на жовтень 2025 року).
У письмових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, відповідач зазначає, що станом на листопад 2025 року відсутнє фінансування Військової частини НОМЕР_1 за КЕКВ 2800, з якого здійснюється сплата судового збору та виконання судових рішень. Військовою частиною НОМЕР_1 неодноразово подавалися заявки до розпорядника коштів вищого рівня на фінансування КЕКВ 2800. 
Фінансування Військової частини НОМЕР_1 в 2025 році розпорядником коштів вищого рівня здійснювалось на відновлення, ремонт та підтримання в боєздатному стані озброєння і військової техніки Військової частини НОМЕР_1 , а також грошового та тилового забезпечення особового складу частини, з метою виконання завдань за призначенням щодо стримування та відсічі збройної агресії російської федерації, захисту територіальної цілісності та недоторканності України.
З метою добровільного виконання рішення суду, відповідно до Положення про фінансове господарство розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня (другого ступеня) за кошторисом Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 05.11.2009 № 550, Наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 № 280 «Про організацію фінансового забезпечення військових частин, установ, організації Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту», начальником фінансового органу Військової частини НОМЕР_1 складено та направлено до фінансово-економічного підрозділу вищого органу військового управління заявку та розрахунок коштів, необхідних для виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду у справі № 520/7106/25. Відповідна заявка направлялася до вищого органу фінансування кожного місяця наростаючим підсумком.
Основна заявка-розрахунок на фінансування від 03.10.2025 № 225/56/1553 фс додається. Інформація про замовлення кощтів у справі № 520/7106/25 зазначена на сторінці 3 (позиція 209) Розрахунку потреби в коштах для виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800.
У разі наявності в бюджеті України асигнувань за КЕКВ 2800 «Інші видатки», відповідно до заявленої потреби кошти для виконання рішення суду перераховуються Департаментом соціального забезпечення розпорядникам коштів усіх рівнів встановленим порядком. У випадку надходжень до Військової частини НОМЕР_1 бюджетник коштів для виконання рішення суду, відповідні кошти буде перераховано ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає про відсутність підстав уважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду у цій справі, оскільки останнім вчиняються дії, спрямовані на його виконання.
Водночас колегія суддів звертає увагу позивача на те, що перевірка правомірності прийняття (вчинення) рішень, дій чи бездіяльності суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду, може бути здійснена судом через механізм, регламентований статтею 383 КАС України, згідно з частинами першою та шостою якої особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Тобто у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача, підлягає застосуванню інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами статті 383 КАС України.
Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в ухвалі від 28 жовтня 2024 року у справі № 580/2522/24.
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалами справи підтверджується вчинення відповідачем поступових дій, націлених на виконання рішення суду у цій справі в повному обсязі та, зокрема виконання його в частині здійснення нарахування грошового забезпечення (пункт 197, 209 розрахунку потреби у коштах).
Відповідач у справі, який є боржником, не відмовляється виплачувати ОСОБА_1 суму нарахованого грошового забезпечення відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 у справі № 520/7106/25 та зазначає про виплату коштів після надходження їх від головного розпорядника.
Ураховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення суду в подальшому, що в разі незастосування процесуальних заходів, про які просить заявник, таке судове рішення залишиться невиконаним.
Водночас колегія суддів ураховує те, що право особи, тобто позивача, на здійснення виплати заборгованості з грошового забезпечення не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань. 
У той же час, у спірному випадку йдеться не про право особи на такі виплати, а про правові підстави для встановлення судом судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі.
На підставі викладеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для встановлення судового контролю за ст. 382 КАС України за виконанням рішення у цій справі.
Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.
Щодо посилання заявника на практику Європейського суду з прав людини та постанови Верховного Суду, то колегія суддів зазначає, що висновки суду апеляційної інстанції у цій справі таким рішенням не суперечать.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2025 у справі № 520/7106/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	А.О. Бегунц   В.Б. Русанова