ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2995/26 Справа № 212/10459/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дехта Р. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 квітня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді - Бондар Я.М.,
суддів - Зубакової В.П., Остапенко В.О.
сторони: позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІТ КАПІТАЛ",
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року, яке ухвалено суддею Дехтою Р.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 листопада 2025 року, -
ВСТАНОВИВ
У веерсні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЮНІТ КАПІТАЛ» (надалі - ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Позовна заява обґрунтована тим, що 15.04.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №734956380, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 22000,00 грн. строком на 30 днів з оплатою процентів. ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. Взяті на себе зобов`язання, відповідно до кредитного договору відповідач не виконав, тобто не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим, утворилася заборгованість у розмірі 78254,00 грн., яка складається з наступного: 22000,00 грн. заборгованість по кредиту; 56254,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. 28.11.2018 року ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали договір факторингу №28/1118-01, у подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 05.08.2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали договір факторингу №05/0820-01, у подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди щодо продовження терміну дії договору факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 04.06.2025 року ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ уклали договір факторингу №04/06/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ». У зв`язку з вищевикладеним позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 78254,00 грн., яку позивач просить стягнути на свою користь, а також судові витрати у розмірі 2 422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 7000, 00 грн..
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року позовну заяву ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ" заборгованість за кредитним договором №734956380 від 15.04.2021 в розмірі 78254 (сімдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 00 коп..
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЮНІТ КАПІТАЛ" судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме судовий збір у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу - 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та у задоволенні позов відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про те, що позивач має право вимоги до нього, не дослідивши ретельно перехід прав вимоги за договорами факторингу. Не перевірив арифметично розрахунок нарахування процентів за базисною процентною ставкою за період з 15.04.2021 по 12.08.2021 року, який на думку апелянта складає не 56254,00 грн., а 44880,00 грн. з розрахунку 22000,00 грн х1,70%х120 днів.
У відзиві на апеляційну скаргу представника ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» Хлопкова М.С. просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін. Зазначила, що право вимоги за кредитним договором, позичальником в якому є відповідач ОСОБА_1 від первинного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» перейшло до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за договором факторингу №28/1118-01, строк якого закінчувався 28.11.2019 року. В подальшому первинний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» уклали ряд додаткових договорів, за якими строк дії договору факторингу №28/1118-01 продовжувався, за останнім - до 31.12.2024 року. 15 червня 2021 року первинний кредитор та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги №138 до договору факторингу №28/1118-01, відповідно для кого останній набув право вимоги до відповідача на загальну суму 48906,00 грн. Аналогічним чином право вимоги набуло ТОВ «Онлайн-Фінанс», а згодом за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04.06.2025 - позивач по справі. Разом із позовною заявою надано докази оплати суми фінансування за договорами факторингу.
Щодо нарахування процентів представник позивача зазначила, що нарахування процентів здійснювалося за різні періоди заборгованості за різними ставками відповідно до умов договору: за дисконтною ставкою - за період 15.04.2021 по 15.05.2021 по формулі 22000,00 грн х 0,12/100=26,40 грн., після закінчення дисконтного періоду з 16.05.2021 по 12.08.2021- за базовою процентною ставкою -за формулою 22000,00 грн. х 2,30/100=506,00 грн. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 15.04.2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №734956380, у формі електронного документа з використанням електронного підпису, згідно якого банком надано грошові кошти в сумі 22000,00 грн. строком на 30 днів з оплатою процентів. 
28.11.2018 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС»» та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28.11.2019.
В подальшому, 28.11.2019 сторони уклали додаткову угоду № 19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020; 31.12.2020 - укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020, що продовжила строк договору до 31.12.2021; 31.12.2021 - укладено додаткову угоду № 27, що продовжила строк дії договору до 31.12.2022; 31.12.2022 - додаткову угоду № 31, що продовжила строк дії договору до 31.12.2023; 31.12.2023 - додаткову угоду № 32, що продовжила строк дії договору до 31.12.2024.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» станом на 15.06.2021, заборгованість відповідача за договором № 734956380 від 15.04.2021 становить 48400,00 грн., яка складається з наступного: 22000,00 грн. заборгованість по кредиту; 26906,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
На виконання вимог ст. 514 ЦК України до ТОВ «Таліон Плюс» як до нового кредитора перейшло право первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» - у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Таліон Плюс» станом на 12.08.2021, заборгованість відповідача за договором № 734956380 від 15.04.2021 становить 78254,00 грн., з яких заборгованість по основному боргу становить 22000,00 грн. та заборгованість з процентів за користування кредитом становить 56254,00 грн..
Умовами договору визначено особливості продовження строку дії кредитного договору. Виключно на період строку визначеного в п. 1.2. Договору нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 43,80 процентів річних, що становить 0,12 процентів від суми кредиту за кожний день користування ним.
У випадку користування кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п. 1.3. Договору, до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування ним (п. 1.4.3. Договору).
Оскільки Відповідач користувався кредитом після закінчення Дисконтного періоду, то за період з 15.04.2021 року по 12.08.2021 року (даний період нарахування процентів зазначений Позивачем у розрахунку заборгованості та є правомірним строком користування кредитом, так як продовження строку передбачено умовами договору) проценти за користування кредитом за Базовою процентною ставкою становлять 56254,00 грн.. Строк кредитування був продовжений автоматично після закінчення Дисконтного періоду ще на 90 календарних днів.
Пунктом 1.7.2. Договору передбачено, що з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. 1.8. Проценти, в розмірі визначеному пунктами 1.4 та 1.7.2. Договору, нараховуються за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Кредиту та до дня фактичного повернення суми Кредиту Позичальником. 
Строк дії кредитного договору може бути сукупно продовжений на 120 календарних днів після сплати процентів за користування кредитом, з наступного дня після закінчення 30-денного періоду після сплати позичальником заборгованості з процентів за користування кредитом та впродовж 90 календарних днів. 
Таким чином, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» мало право нараховувати проценти за користування позичальником кредитом у визначений договором строк, тобто до 12.08.2021.
Таким чином, суд першої інстанції правильно дослідив розрахунок позивача щодо нарахування процентів, колегія суддів не вбачає помилки в ньому, тому відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).
Згідно з статтю 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути ідентифікована; суб`єкт персональних даних - фізична особа, стосовно якої відповідно до закону здійснюється обробка її персональних даних; згода суб`єкта персональних даних - будь-яке документоване, зокрема, письмове, добровільне волевиявлення фізичної особи щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки.
Частиною п`ятою статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини шостої статті 6 Закону України «Про захист персональних даних» не допускається обробка даних про фізичну особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних» встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.
Положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини 4 статті 263 ЦПК України).
З матеріалів справи слідує, що кредитний договір № 734956380 від 15 квітня 2021 року, укладений сторонами в електронному вигляді з використанням електронного підпису, відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», при укладенні цього договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов та у сторін, відповідно до приписів статті 11 ЦК України, виникли права та обов`язки, які витікають із кредитного договору.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною обставину отримання відповідачкою грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеними кредитними договорами, й фактично відповідачкою не оспорюється.
Доказів належного виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 на користь первинного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» матеріали справи не містять.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первинного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом було встановлено, що 28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено Договір факторингу № 28/1118-01. 
05 серпня 2020 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» уклали Договір факторингу № 05/0820-01, в подальшому, було укладено додаткові угоди № 2 від 03.08.2021 та № 3 від 30.12.2022, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024, всі інші умови залишилися без змін.
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 11 від 31.08.2023 до договору факторингу № 05/0820-01 від 05.08.2020 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНАС» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 78254,00 грн.
04.06.2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» уклали договір факторингу №04/06/25, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступило право вимоги до відповідача за кредитним договором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Відповідно до реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25 від 04.06.2025, від ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» до ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 78254,00 грн.
Отже суд першої інстанції правильно виснував, що ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» є новим кредитором та належним позивачем у спірних правовідносинах.
Звертаючись до суду з позовом, ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» надало належні докази, які підтверджують право вимоги позивача за кредитним договором, а також наявність у відповідача грошового зобов`язання та заборгованості перед позивачем.
Тобто, відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ».
Відповідно до п. 1.1. договору № 724956380 від 15 квітня 2021 року кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту 22000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Смарт» ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Згідно п.1.2 кредит надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту - Дисконтний період, протягом якого дії процентна ставка 0,12 за кожний день користування кредитом. А після закінчення Дисконтного періоду, без своєчасної оплати процентів, процентна ставка становить 1,70 процентів в день від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п.1.4.3).
Отже, нарахування процентів кредиторами здійснювалося за різні періоди заборгованості за різними ставками відповідно до умов договору: за дисконтною ставкою - за період 15.04.2021 по 15.05.2021 по формулі 22000,00 грн х 0,12/100=26,40 грн., а після закінчення дисконтного періоду з 16.05.2021 по 12.08.2021- за базовою процентною ставкою -за формулою 22000,00 грн. х 2,30/100=506,00 грн. 
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ЮНІТ КАПІТАЛ» підлягає стягненню заборгованість по по основному боргу -22000,00 грн., по процентах в сумі - 56254,00, а в загальному розмірі 78254,00 грн., який ним не спростовано.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат апелянта, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 12 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 06.04.2026 року.

Головуючий: 
Судді: