Справа № 643/317/25
Провадження № 2/643/401/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/заочне/ 

19.02.2026   

19 лютого 2026 року місто Харків

Салтівський районний суд міста Харкова в складі: 
головуючого судді Сугачової О.О.,
за участю секретаря Мовчан К.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
третьої особи ОСОБА_3 ,
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові, розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Харківська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, 
в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, яким просить визнати останніх такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 24.02.1995 №23/68 батько позивачки – ОСОБА_9 визнаний наймачем чотирьохкімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 . На даний час у квартирі зареєстровано 10 осіб: позивачка ОСОБА_1 , її батьки – ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , її брати – ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , сестра ОСОБА_3 , ОСОБА_10 – донька ОСОБА_1 , а також відповідачі – сестра та племінник батька – ОСОБА_5 і ОСОБА_4 . Після смерті бабусі – матері батька, ОСОБА_12 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_5 за її заповітом і за спільною згодою батька ОСОБА_9 і членів родини ще за життя померлої, отримала право власності на квартиру АДРЕСА_2 , куди вона, забрав особисті речі, переїхала. Через деякий час до неї переїхав ОСОБА_4 , проте остаточно він залишив житло за місцем реєстрації у 2015 році. Незважаючи на намагання інших мешканців спірної квартири знятися відповідачам з реєстраційного обліку, останні це не зробили, чим поставили усіх в складне матеріальне становище. Загалом стало відомо, що відповідачі продали належну їм нерухомість, але до них вони не повернулися. Таким чином, відповідачка ОСОБА_5 не проживає у їх квартирі з 2009, а її чин – відповідач ОСОБА_4 з 2015. Спільним житлом вони не цікавляться, комунальні послуги не сплачують, належних їм речей не залишено, ніяким чином не спілкуються, питання щодо вирішення житлової проблеми не ставили тощо. Відтак, відповідачі не проживають за місцем реєстрації понад шести місяців без поважних причин і їх рішення про залишення квартири було суто добровільним. Враховуючи, що відповідачі тривалий час не проживають у квартирі за місцем своєї реєстрації, позивачка звернулася у 2021 до суду із позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11.03.2024 у позові було відмовлено. Між тим, на даний час позивачці як і іншим мешканцям квартири, як і раніше нічого невідомо про долю відповідачів, житлом вони не цікавляться, за нього не сплачують. Наявність реєстрації відповідачі у квартирі за місцем реєстрації створює для позивачці та інших членів родини, як і її мешканцям, проблеми в утриманні нерухомого майна, адже змушені сплачувати комунальні платежі не тільки за родину, яка складається із 8 осіб, та і за відповідачів, які впродовж тривалого часу у квартирі не проживають, що є для них великим тягарем.
Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали вищевикладені обставини та вимоги позову, просять позовні вимоги задовольнити.
Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та підтвердила усі викладені у позові обставини. Просить позовні вимоги задовольнити.
Інші треті особи у судове засідання не з`явились, надавши заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Представник Харківської міської рали в судове засідання не з`явився, заяв про поважні причини своєї відсутності або про розгляд справи без участі представника, письмове пояснення щодо позовних вимог, до суду не надійшло. 
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надходило, правом надання відзиву проти позову, пред`явленням зустрічного позову не скористалися, тому суд за згодою позивача ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 281, 282 ЦПК України.
Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Так, судом встановлено, що на підставі рішення №23/68 від 24.02.1995 Московської районної ради народних депутатів ОСОБА_9 визнано наймачем чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 на сім`ю вісім чоловік: ОСОБА_9 – наймач, ОСОБА_11 – дружина, ОСОБА_1 – дочка, ОСОБА_6 – син, ОСОБА_7 – син, ОСОБА_13 – дочка, ОСОБА_5 – сестра та ОСОБА_4 – племінник.
Станом на 15.01.2025 у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані десять осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .
Такі обставини підтверджено копіями рішення виконкому Московської раонної ради народних депутатів м. Харкова №23/68 від 14.02.1995, Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб станом на 15.01.2025, паспортів громадянина України, Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с.16,28-55).
Встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 з 2009, а ОСОБА_4 з 2015 у вказаному вище житловому приміщенні не проживають, комунальні послуги не сплачують, житлом не цікавляться, ніяких повідомлень про місце фактичного проживання не надають, місце проживання останніх невідомо. Відомостями про перешкоджання відповідачам у праві користуватися житловим приміщенням суд не володіє.
Такі обставини вбачаються із інформації ХРУП №2 ГУНП в Харківській області від 26.06.2024, інформації КП «Жилкомсервіс» від 24.10.2025, актом про не проживання від 01.07.2024 (а.с.12,14,154).
Так, із акту про не проживання від 01.07.2024 вбачається, що мешканці квартир АДРЕСА_3 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 зазначили, що громадяни ОСОБА_4 з 2015 року та ОСОБА_5 з 2009 року, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 , не проживають. Речей, які належать ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у квартирі не має.
В судовому засіданні опитані свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які підтвердили факти викладені у вищенаведеному акту, зазначивши, що дійсно є сусідами родини ОСОБА_17 , які проживають у квартирі АДРЕСА_5 , що ОСОБА_5 після смерті матері у 2009 році виїхала з квартири АДРЕСА_5 і цього часу не заявляється, участі в утриманні житла не приймає. Син ОСОБА_5 – ОСОБА_4 деякий час після переїзду матері проживав у квартирі, а з 2015 виїхав та с цього часу у не заявляється, участі в утриманні житла не приймає.
Із показів ОСОБА_1 , опитаної в якості свідка також підтверджено не проживання тітки ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 з 2009 року, яка переїхала після смерті своєї матері у 2009 році, та двоюрідного брату ОСОБА_4 , який з`їхав з квартири у 2015. З цього часу, у квартирі не з`являються, особистих речей не залишили, участі в утриманні житла не приймають, комунальні послуги тривалий час не сплачують, квартирою не цікавляться, місце їх перебування, родині не відомо. Будь-яких перешкод у проживанні та користування квартирою відповідачам ніколи не чинилось та не чиниться. 
Згідно положень статей 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Таким чином, судом встановлено, що позивачка є членом сім`ї наймача квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Відповідачі не проживають у спірній квартирі тривалий час, будь-яких витрат по утриманню житла не несуть, у зв`язку із не проживанням відповідачів у спірній квартирі виникла проблема зі сплатою надмірних комунальних послуг, які позивач та інші зареєстровані у житловому приміщенні особи сплачують за власний рахунок, у зв`язку з чим позивач просить про задоволення позову, на що слід зазначити таке.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 200/17337/17 наголосив на тому, що особа, яка на законних підставах вселилася в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрована в ньому, набула рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, несе тягар його утримання, така особа має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи (зокрема й наймача) такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Згідно частин 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Частиною 1 ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Наявними в матеріалах справи доказами, а також показами свідків, наданими у судовому засіданні, підтверджено, що відповідачка ОСОБА_5 з 2009, а відповідач ОСОБА_4 з 2015 не проживають за місцем реєстрації, там відсутні їх особисті речі, вони не сплачують за житлово-комунальні послуги, будь яких витрат по утриманню житла не несуть. 
Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Отже, на думку суду, позивачка, яка на законних підставах вселилися в жиле приміщення як член сім`ї наймача та зареєстрований у ньому, набув рівного права із наймачем на користування жилим приміщенням, має право на звернення до суду за захистом своїх прав, зокрема і з позовом про визнання іншої особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що з боек сторони позивача доведено ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов підлягає задоволенню.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено перелік документів, на підставі яких здійснюється зняття з реєстрації місця проживання особи. В цьому переліку, крім інших документів, передбачено надання судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили.
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Отже, суд прийшов до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають задоволенню. 
Відповідно до правил ст. 141 ЦПК України з понесені позивачем судові витрати суд стягує на користь останнього з відповідачів. 
Керуючись ст.ст. 2, 12, 81, 83, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд, 

у х в а л и в:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , Харківська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_18 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять)грн, 20 копійок, в рівних частках з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова, шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення, апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії повного тексту цього рішення. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду. 
Рішення складено 19.02.2026

Відомості щодо учасників справи, які не оголошуються судом:
Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_4 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .
Відповідач: ОСОБА_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .
Третя особа: ОСОБА_6 адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа: ОСОБА_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ;РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа: ОСОБА_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ;РНОКПП НОМЕР_4 .
Третя особа: ОСОБА_8 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа: ОСОБА_9 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_6 .
Третя особа: ОСОБА_10 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_6 .
Третя особа: ОСОБА_11 , адреса місця АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_7 . 
Третя особа: Харківська міська рада, адреса місця знаходження: 61003, м. Харків, м. Конституції,7, код ЄДРПОУ 04059243.

Суддя   О.О. Сугачова