Справа № 201/16437/25
Провадження № 2/0203/1287/2026

ЦЕНТРАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
03 березня 2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі: 
головуючого судді  Колесніченко О.В.,
за участю секретаря  Сердягіної О.Ю.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу у паперовій формі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року позивач, ТОВ «ФК «Процент» (код ЄДРПОУ 41466388 м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за кредитним договором пред`явив через Соборний районний суд міста Дніпра вимоги на предмет стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , заборгованості станом 03 грудня 2025 року в загальному розмірі 30 800 грн.
В обґрунтування позову зазначається, що 17 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства було укладено електронний кредитний договір № 19284 відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 7 000 грн., строком на 730 днів (до 17 вересня 2026 року), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00% від суми кредиту за кожен день користування (365% річних).
ТОВ «ФК «Процент» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит у визначеному розмірі шляхом перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 емітовану АТ КБ «Приват Банк», у той час як відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредитних коштів не виконав.
Таким чином, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за кредитним договором № 19284 від 17 вересня 2024 року в розмірі 30 800 грн., що складається із заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 47 вересня 2024 року по 01 грудня 2025 року, що нараховані відповідно до п.1.2 кредитного договору за ставкою 1% за кожен день користування кредитом (365% річних) та графіку платежів, судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 26 грудня 2025 року зазначену позовну заяву передано за підсудністю до Центрального районного суду міста Дніпра.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2026 року зазначена справа розподілена та передана судді Колесніченко О.В. 22 січня 2026 року.
Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.
У зв`язку з відсутністю поштового обігу з м. Маріуполь Донецької області, де зареєстрована відповідач, і яке знаходиться на тимчасово окупованій території України, виклик відповідача в судове засідання здійснено шляхом розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» оголошення про виклик до суду.
З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 22 січня 2026 року, з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень, проте з потребою у витребуванні від АТ КБ «ПриватБанк» інформації щодо належності відповідачу платіжної картки виписки по рахунку відкритому на ім`я відповідача та фінансового номеру телефону.
У судове засідання не з`явилися всі учасники справи, і про причини своєї неявки відповідач не повідомив та про розгляд справи в його відсутність не клопотав, на підставі чого без фіксування судового процесу технічними засобами проведений заочний розгляд справи згідно з ст. ст. 280, 281 ЦПК України з урахуванням письмової згоди представника позивача, який в позові клопотав про розгляд справи за його відсутності, а також зазначив, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача, що з`ясуванню обставин не перешкоджає.
Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами із задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.
Судом встановлено, що 17 вересня 2024 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, а саме веб-сайт «http://procent.com.ua» укладено електронний кредитний договір № 19284, на підставі якого ТОВ «ФК «Процент» надало ОСОБА_1 строком на 730 днів кредит в розмірі 7 000 грн. у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на платіжну картку позичальника № НОМЕР_1 , а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування цим кредитом в строки, визначені цим договором. Сторони узгодили, що процентна ставка за користування кредитом становить 1,0% (365% річних) в день. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Також сторони погодили таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальної річної процентної ставки за кредитним договором №19284 від 17 вересня 2024 року (а.с. 13-22 зворот, 23-25).
Договір укладено в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо суми кредиту, строку договору і строку кредитування, а також розмір процентної ставки та вказаний документ підписаний електронним цифровим підписом відповідача (а.с. 28-34 зворот).
Перерахування коштів ТОВ «ФК «Процент» на користь відповідача у розмірі 7 000 грн. підтверджується квитанцією №42655-90712-12204, номер картки отримувача: НОМЕР_1 , вид операції: перерахування коштів за договором №19284 від 17 вересня 2024 року на умовах фінансового кредиту (а.с.35-37).
24 лютого 2026 року на виконання вимог ухвали суду від 22 січня 2026 року через канцелярію суду надійшов лист в якому АТ КБ «Приват Банк» за вих. № 20.1.0.0.0/7-260206/48397-БТ від 09 лютого 2026 року повідомило про те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , було емітовано картку № НОМЕР_1 , вказано фінансовий номер телефону НОМЕР_5 , а також надано виписку по рахунку № НОМЕР_6 за період з 17 вересня 2024 року по 22 січня 2026 року, відповідно до якої 17 вересня 2024 року на банківську картку № НОМЕР_1 було зараховано грошові кошти у розмірі 7 000 грн. (а.с. 120-135 зворот).
Таким чином з договору та його додатків вбачається, що між ТОВ «ФК «Процент» та відповідачем у відповідності до вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, тому без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 року у справі №132/1006/19 (провадження №61-1602св20), від 28.04.2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження №61-2903св21), від 01.11.2021 року у справі №234/8084/20 (провадження №61-2303св21), від 14.06.2022 року у справі №757/40395/20 (провадження №61-16059св21), від 08.08.2022 року у справі №234/7298/20 (провадження №61-2902св21).
Так, особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, відповідач уклав із ТОВ «ФК «Процент» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого згідно наданого розрахунку станом на 01 грудня 2025 року утворилась заборгованість, що за розрахунком позивача становить 37 800 гривень та складається з: 7 000 грн. - заборгованості за кредитом; 30 800 грн. заборгованості за процентами (а.с.38-49).
Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Позивачем доведено, а відповідачем не спростовано, що відповідач припустився порушення умов договорів щодо своєчасної сплати відсотків відповідно до графіку платежів, внаслідок чого за ним утворилася зазначена заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом починаючи з 17 вересня 2024 року по 01 грудня 2025 року.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач не надав суду відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №19284 від 17 вересня 2024 року в розмірі 30 800 грн., що складається із заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 17 вересня 2024 року по 01 грудня 2025 року.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 028 грн.
Розглядаючи вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь судових витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн., суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, тому суд враховує його при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач 03 червня 2024 року уклав з фізичною особою-підприємцем - адвокатом Руденко Костянтином Васильовичем договір про надання правової допомоги № 03/06/2024, повноваження якого підтверджуються свідоцтвом про право заняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412 від 23 жовтня 2018 року, відповідно до умов договору факт надання послуг адвокатом підтверджується атом-прийому-передачі виконаних робіт, замовник оплачує виконавцю послуги протягом 30 банківських днів з моменту підписання відповідного акта наданих послуг (а.с. 68-71, 72).
Із наявного в матеріалах справи витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг №73 до договору №03/06/2024 про надання юридичних послуг від 03 червня 2024 року, позивачем за вказаним договором понесені витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Руденком К.В., що пов`язані із розглядом зазначеної цивільної справи, в розмірі 10 000 грн., зокрема за: складання та подання позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором №19284 від 17 вересня 2024 року та клопотання про витребування доказів - 9 000 грн. та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику з ОСОБА_1 за кредитним договором №19284 від 17 вересня 2024 року - 1 000 грн. (а.с. 76).
Таким чином, з огляду на предмет позову, категорію та складність справи, обсяг та характер доказів, а також враховуючи, що представник позивача - адвокат Руденко К.В. жодного разу не приймав участь в судовому засіданні та в позові клопотав про розгляд справи за відсутності позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн., що буде достатнім, пропорційним, співмірним складності справи та вартості фактично наданої правничої допомоги.
Керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 133, 137, 141, 209, 258, 263-265, 268, 274, 279, 280, 282 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (код ЄДРПОУ 41466388, місцезнаходження: 04112, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), заборгованість за договором № 19284 про надання кредиту від 17 вересня 2024 року станом на 01 грудня 2025 року в розмірі 30 800 грн. (тридцять тисяч вісімсот гривень), що складається із заборгованості за відсотками за користування кредитом за період з 17 вересня 2024 року по 03 грудня 2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» (код ЄДРПОУ 41466388, місцезнаходження: 04112, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, буд. 4) з  ОСОБА_1  ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_7 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ), судовий збір в сумі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., а всього 6 028 грн. (шість тисяч двадцять вісім гривень).

Відповідач вправі подати до Центрального районного суду міста Дніпра письмову заяву про перегляд цього заочного рішення протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем складення повного рішення, з правом на поновлення такого пропущеного строку в разі подання цієї заяви протягом двадцяти днів з дня вручення копії повного заочного рішення суду.
Повне рішення складене та підписане 03 березня 2026 року у день його складення і, починаючи з наступного за цим дня, набирає законної сили після спливу тридцяти днів, протягом яких може бути оскаржене позивачем до Дніпровського апеляційного шляхом подання апеляційної скарги, а так само відповідачем - з наступного за днем постановлення ухвали про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення.

Суддя О.В. Колесніченко