Провадження №	2-а/447/9/26 	
Справа №	447/24/26 	

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

01.04.2026 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Бачуна О.І.
при секретарі судового засідання Данилів О.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6416894 від 26.12.2025, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області із адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якому просить: скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА №6416894 від 26.12.2025.
В обґрунтування позову покликається на те, що постановою поліцейського ВПД м.Новий Розділ ГУНП у Львівській області Федечком В.М. серії ЕНА №6416894 від 26.12.2025 притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП. З вказаної постанови вбачається, що 26.12.2025 року об 21 год. 45 хв. ОСОБА_1 в м.Новий Рорзділ, по вулиці Стуса,2а Львівської області, керував транспортним засобом марки «БМВ 528» д.н.з. НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3в ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
Позивач вважає оскаржувану постанову незаконною посилаючись на те, що відсутні докази вчинення ним вказаного правопорушення, зазначив, що 26.12.2025 року їхав з дружиною і був зупинений працівниками поліції. Після зупинки транспортного засобу, будучи біля будинку де він проживає, відстібнув пасок безпеки. Зазначив, що працівник и поліції фізично не могли бачити чи був пристебнутий ремінь безпеки чи ні. Жодних доказів того, що ОСОБА_2 здійснив правопорушення передбачене п.2.3.в ПДР України працівник поліції не мав і таких не було, тому просить оскаржувану постанову скасувати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені у позові.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, подав до суду відзив на позовну заяву та відеодокази вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ч.1,2 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу проводиться в межах їх компетенції, у точній відповідності із законом.
Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення регламентований главою 22 КУпАП.
Положеннями ч. 1 ст. 222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту та до їх компетенції відповідно до підвідомчості відноситься ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Також, слід врахувати, що відповідно до ч. 2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які, мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно із п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Згідно зі статті 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно п.1, п.3 ч.1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Натомість згідно з п.2 ч.1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у випадку якщо існує достатньо підстав вважати,що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення.
Згідно зі ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (із змінами та доповненнями, далі - ПДР України).
Відповідно до п.2.3.в ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
Пунктом 1.3 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до п.1.9.ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно ч.5 ст.121 КУпАП, порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами, тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З матеріалів справи вбачається, що постановою поліцейського ВПД м.Новий Розділ Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Федечко В.М.. серії ЕНА №6416894 від 26.12.2025 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п.2.3в ПДР, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст.121 КУпАП.
З вказаної постанови вбачається, що 26.12.2025 року об 22год. 01 хв. ОСОБА_1 у м.Новий Розділ, по вулиці Стуса,2а керував транспортним засобом марки «БМВ 528», д.н.з. НОМЕР_1 обладнаним засобами пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки, чим порушив п.2.3в ПДР України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 121 КУпАП.
Положеннями статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Не заслуговують на увагу і доводи позивача, що під час руху транспортного засобу він був пристебнутим ременем безпеки, а відстібнувся після того як автомобіль зупинився, однак матеріали справи, зокрема представлені відповідачем файли відео фіксації з нагрудних камер поліцейських містять доказів, що позивач керувала транспортним засобом та не був пристебнутий ременем безпеки.
Не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і доводи позивача, що працівниками поліції не були роз`яснені йому права, не надано можливість давати пояснення, заявляти клопотання, оскільки з оскаржуваної постанови вбачається, що інспектором поліції під час розгляду справи ознайомлено ОСОБА_1 із вимогами ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Від підписання постанови серії ЕНА №6416894 ОСОБА_1 відмовився..
Таким чином, покликання позивача те, що він не порушував Правил дорожнього руху України, не відповідають дійсності, оскільки спростовуються вищезазначеними доказами, які суд визнає належними, допустимими та достовірними.
З огляду на викладене, позивачем порушено вимоги 2.3в) ПДР України, чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.5 ст.121 КУпАП.
Положеннями статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному 
Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.
Таким чином, позивачем не надано суду будь яких належних та достовірних доказів, які б спростували факти, викладені в оскаржуваній постанові та факт відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.
Зважаючи на те, що судом не встановлено належних доказів, що спростовують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, суд вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною та підстави для її скасування відсутні.
Таким чином, притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510.00 грн. відповідає вимогам чинного законодавства.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до переконання, що підстав для задоволення позовних вимог немає, а постанова про накладення стягнення серія ЕНА №6416894 від 26.12.2025 року в частині накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст.121 КУпАП, винесена відповідності до вимог чинного законодавства та відсутні підстави для її скасування.
Відповідно до вимог пункту 1 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Враховуючи наведене, керуючись ст. ст.2,6,77,241,242 КАС України, суд,-
у х в а л и в :
у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6416894 від 26.12.2025 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 31.03.2026 року 
Суддя Бачун О. І.