ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3511/26 Справа № 199/1449/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Авраменко А. М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача    Никифоряка Л.П.,
суддів      Гапонова А.В., Агєєва О.В.,
за участі секретаря судового засідання Сахарова Д.О.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 ,
розглянув відкрито в залі судових засідань апеляційного суду в м. Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Авраменко А.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2025року ОСОБА_1 подав позов в суд проти ОСОБА_2 та висловив вимогу про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики в загальному розмірі 51 927,49 доларів США. 
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що 08 березня 2024року між сторонами укладено договір позики, за яким відповідач отримав від позивача грошові кошти, з урахуванням додаткових угод, в загальному розмірі 31500,00доларів США, які відповідач зобов`язався повернути до 10 липня 2024року в розмірі 17000,00доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 5100,00доларів США, до 10 жовтня 2024року в розмірі 14500,00доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 4350,00доларів США, а в сукупності – 40950 доларів США. 
Вказував, що оскільки відповідач свої договірні зобов`язання не виконав належним чином, позивачем на підставі п.п. 6.3, 6.4 договору позики нараховано штраф в розмірі 7875,00доларів США, а також відсотки за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – 2339,22доларів США за період з 11 липня 2024року по 06 грудня 2024року та 763,27доларів США за період з 11 жовтня 2024року по 06 грудня 2024року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025року позов ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 08 березня 2024року (додаткові угоди №1 від 11 березня 2024року, №2 від 26 березня 2024року, №3 від 29 березня 2024року, №4 від 04 квітня 2024року, №5 від 05 квітня 2024року, №6 від 12 квітня 2024року) в загальному розмірі 40950 доларів США, з яких: 31500 доларів США – заборгованість за тілом позики, 9450 доларів США – заборгованість за процентами за користування позикою.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, відмовляючи частково у задоволенні позову, виходив з неможливості в період дії воєнного стану в Україні стягнення неустойки (штрафу, як різновиду), а також процентів за понадстрокове користування позикою, які за своїм змістом є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
02 січня 2026року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 , подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 202року.
В апеляційній скарзі висловив вимогу про скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову, просив в оспореній частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення штрафу та відсотків за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ задовольнити. 
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що договір позики було укладено між позивачем та відповідачем у березні 2024року, тобто відповідач достеменно знав всі умови та обставини, в яких він отримував гроші в позику, в тому числі щодо запровадження воєнного стану в Україні, та безумовно погоджувався із такими умовами, будь-яких заперечень проти таких умов не висловив.
Заявник вказував, що п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає застосуванню, з урахуванням його змісту, саме до тих відносин, які виникли або тривали на момент часу повномасштабного вторгнення рф – а саме на 24 лютого 2022року, оскільки є зрозумілим, що саме цим позичальникам могло бути неможливо або ускладнено виконати свої зобов`язання перед кредитором, та слід розділити ці ризики, шляхом скасування відповідальності позичальника. 
Позивач наполягав, що у п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не зазначено про їх поширення на ті кредити чи позики, які «будуть надані», та, на думку  ОСОБА_1 , в ньому йде мова саме про ті позики, які «було надано» попередньо, що виключає можливість застосування вказаного пункту до спірних правовідносин. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
07 січня 2026року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра цивільну справу №199/1449/25; та 28 січня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 29 січня 2026року апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2026року відкрито апеляційне провадження у справі. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 березня 2026року справу призначено до судового розгляду на 21 квітня 2026року.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про доставку електронного листа.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
08 березня 2024року між позивачем, як позикодавцем, та відповідачем, як позичальником, укладено у простій письмовій формі договір позики, за умовами якого відповідач отримав у позику у готівковій формі 6500доларів США, що є еквівалентом 247520,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику в готівковій або безготівковій формі у доларах США до 10 липня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 1950доларів США. 
Умовами договору (п.п.2.3, 4.4.) передбачена можливість надання у позику додаткової суми грошових коштів, умови повернення якої визначаються у відповідній додатковій угоді, а в незмінній частині – вказаним первісним договором позики. Передача грошових коштів у позику позичальнику підтверджується розпискою. Пунктом 6.3 договору передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6.4 договору передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
11 березня 2024року укладено додаткову угоду №1 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 10500доларів США, що еквівалентно 400470,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 липня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 3150доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
26 березня 2024року укладено додаткову угоду №2 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 2500доларів США, що еквівалентно 98075,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 жовтня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 750доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
29 березня 2024року укладено додаткову угоду №3 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 4000доларів США, що еквівалентно 156880,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 жовтня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 1200доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. 
04 квітня 2024року укладено додаткову угоду №4 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 3000доларів США, що еквівалентно 117600,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 липня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 900доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
05 квітня 2024року укладено додаткову угоду №5 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 2000доларів США, що еквівалентно 78040,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 жовтня 2024року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 600доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
12 квітня 2024року укладено додаткову угоду №6 до договору позики від 08 березня 2024року, за умовами якої відповідач отримав від позивача у позику грошові кошти в розмірі 3000доларів США, що еквівалентно 117510,00гривень за курсом НБУ, зобов`язавшись повернути позику до 10 жовтня 2024 року, сплативши за користування позикою 30% річних від фактичною суми позики, що становить 900доларів США. Пунктом 5 додаткової угоди передбачена відповідальність позичальника у виді штрафу в розмірі 25% від суми неповернутої/несвоєчасно повернутої позики за прострочення повернення позики понад 10 днів. Пунктом 6 додаткової угоди передбачено обов`язок позичальника сплатити позикодавцю відсотки за користування не повернутою сумою позикою та процентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ. 
Заборгованість за договором позики позикодавцем визначено на час звернення до суду в загальному розмірі 40950доларів США, з яких: 31500доларів США – заборгованість за тілом позики, 9450доларів США – заборгованість за процентами за користування позикою; крім того, позивачем на підставі наведених вище положень п.п.6.3, 6.4 договору позики, а також п.п.5, 6 додаткових угод до договору позики нараховано штраф в розмірі 7875доларів США, а також відсотки за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – 2339,22доларів США за період з 11 липня 2024року по 06 грудня 2024року та 763,27доларів США за період з 11 жовтня 2024року по 06 грудня 2024року. 
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У даній справі скаржник в апеляційному порядку заперечує висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення штрафу та відсотків за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – тож з огляду на те, що не були оскаржені висновки суду щодо решти вимог позову, які задоволені, такі висновки суду не можуть бути предметом перевірки суду в апеляційному порядку. 
Відмовляючи частково у задоволенні позову, суд першої інстанції надважливого значення надав тій обставині, що штраф та відсотки за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ нараховані позивачем в період дії в Україні воєнного стану. 
Як на правову підставу для часткової відмови у задоволенні позову, суд посилався на неможливість в період дії воєнного стану в Україні стягнення неустойки (штрафу, як різновиду), а також процентів за понадстрокове користування позикою, які за своїм змістом є процентами, передбаченими частиною другою статті 625 ЦК України, у відповідності до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.  
Вислухав пояснення учасників справи котрі з`явились до суду, за відсутності інших учасників справи, які повідомлені про дату, час і місце судового засідання у спосіб встановлений законом апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться /частина перша статті 526 цього Кодексу/.
За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Відповідно до статей 611, 612 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання /частина перша статті 549 ЦК України/. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання /частини друга та третя цієї статті/.
Згідно зі статтею 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються.
Згідно з частиною першою статті 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Тож, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Водночас, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) /пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України/.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підставі положень п.п. 6.3, 6.4 договору позики від 08 березня 2024року, а також п.п. 5,6 додаткових угод до договору позики нараховано відповідачеві штраф в розмірі 7875доларів США, а також відсотки за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ – 2339,22доларів США за період з 11 липня 2024року по 06 грудня 2024року та 763,27доларів США за період з 11 жовтня 2024року по 06 грудня 2024року.
Тобто нарахування штрафу та відсотків за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ здійснено позивачем у 2024році під час дії в України воєнного стану.
Встановивши вказані обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення штрафу та відсотків за користування позикою понад встановлений строк позики в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. 
Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що договір позики було укладено між позивачем та відповідачем у березні 2024року, тобто відповідач достеменно знав всі умови та обставини, в яких він отримував гроші в позику, в тому числі запровадження воєнного стану в Україні, та безумовно погоджувався із такими умовами, будь-яких заперечень проти таких умов не висловив, а п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає застосуванню, з урахуванням його змісту, саме до тих відносин, які виникли або тривали на момент часу повномасштабного вторгнення рф – а саме на 24 лютого 2022року, не приймаються апеляційним судом до уваги за таких умов.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства /частина перша статті 14 ЦК України/.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта /див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)/.
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відтак, апеляційний суд зауважує, що законодавець в пункті 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України не передбачив особливостей у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) грошового зобов`язання щодо повернення боргу за договором позики, який укладено після запровадження в України воєнного стану.
Отже, до правовідносин у даній справі можуть бути застосовані положення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у оскаржуваному судовому рішенні, вони зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судом.
Згідно статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 14 жовтня 2025року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 21 квітня 2026року.

Судді: