Справа № 161/3951/26
Номер провадження 2/629/1067/26 
Р I Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14.04.2026 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді - Солодовник І.С., при секретарі Чередниченко М.В., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області в залі суду цивільну справу за позовною заявою представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку суброгації, в якій зазначає, що 10.01.2024 року між ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» та ПП «Черн-транс» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 3112/245/008105. Предметом даного Договору були майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «MAN», державний номерний знак « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов вказаного Договору страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
Представник також вказує, що 23.07.2024 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ», державний номерний знак « НОМЕР_2 » допустив зіткнення з автомобілем «MAN», державний номерний знак « НОМЕР_1 » з напівпричепом «KOEGEL», державний номерний знак « НОМЕР_3 ». Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Вироком суду ОСОБА_1 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 
ПП «ЧЕРН-ТРАНС» звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страхові акти. Згідно з страховим актом ПрАТ «СК «Універсальна» здійснила виплату ПП «Черн-транс» страхового відшкодування у розмірі 189936,61 грн. 
На виконання вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП відповідача не була застрахована.
Тому вважає, що до позивача перейшло право вимоги до відповідача, як до особи відповідальної за нанесену шкоду внаслідок ДТП нанесеної потерпілому.
У зв`язку з викладеним, представник позивача просить суд стягнути з відповідача на користь ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна» завдані збитки у розмірі 189936,61 грн; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в сумі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 38000 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, однак однією із вимог просив провести розгляд справи за відсутності представника ПрАТ «Страхова компанія «Універсальна», позовні вимоги підтримують в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечують (а.с. 6).
Відповідач у судове засідання не з`явився, однак надав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 38000 грн вважав завищеними та належним чином необґрунтованими, тому просив їх зменшити (а.с. 53).
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 05.12.2024 р. ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки, із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 3 роки, який набрав законної сили 06.01.2025 р. (а.с. 11)
Відповідно до змісту вироку суду, ОСОБА_1 23.07.2024 р. близько 10-40 години, керуючи автомобілем «ВА3-21099», р.н НОМЕР_2 , рухався в селі Катеринівка, Лозівського району Харківської області по вул. Живописна з боку міста Лозова в напрямку селища Панютине зі швидкістю біля 100 км/год, чим порушив вимоги п.п. 12.4 та 12.9.6 Правил дорожнього руху України. Рухаючись з перевищенням максимально дозволеної швидкості по вказаній вулиці, в районі розташування будинку № 1, ОСОБА_1 не врахував дорожню обстановку у вигляді мокрого дорожнього покриття та закругленої ділянки дороги ліворуч по ходу його руху, не обрав безпечну швидкість свого автомобіля, щоб мати змогу постійно його контролювати та безпечно ним керувати, під час проїзду закругленої ділянки дороги ліворуч не впорався з керуванням та втратив контроль над своїм транспортним засобом, через що допустив його виїзд на смугу руху зустрічного напрямку, чим грубо порушив вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, та скоїв зіткнення з вантажним автомобілем MAN р.н. НОМЕР_1 з напівпричепом KOEGEL р.н. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , який, в цей час рухався у зустрічному для ОСОБА_1 напрямку. Внаслідок ДТП постраждали пасажири автомобіля «ВА3-21099». Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_1 , відповідно до висновку автотехнічної експертизи № CE-19/121-24/25664-ІТ від 10.09.2024 р., перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та її наслідками.
У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, яка визначає підстави звільнення від доказування, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (чи бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина відповідача у вчиненні ДТП, встановлена вироком суду, який набрав законної сили.
На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «MAN» державний номерний знак НОМЕР_4 , були застраховані в ПрАТ «СК «Універсальна» згідно з укладеним 10.01.2024 р. між ПрАТ «СК «Універсальна» та ПП «Черн-Транс» договору добровільного страхування наземного транспорту № 3112/245/008105 (а.с. 12).
На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Поліс на ТЗ з державним номерним знаком НОМЕР_2 станом на 23.07.2024 не знайдено, що видно з роздруківки сайту щодо перевірки чинності полісу внутрішнього страхування за параметрами транспортного засобу (а.с. 29).
17.12.2024 р. страхувальник ПП «Черн-транс» звернувся до ПрАТ «СК «Універсальна» із заявою про сплату страхового відшкодування згідно з договором добровільного страхування наземного транспорту (звор. бік. а.с. 13).
Відповідно до звіту № 43-D/16/93 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного 11.02.2025 р. ФОП ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку завдано власнику МАN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_5 , внаслідок ДТП, складає: 1272260 (один мільйон двісті сімдесят дві тисячі двісті шістдесят) грн. (а.с. 18-27).
Згідно з страховим актом № G-24151-1, складеним 18.03.2025 ПрАТ «СК «Універсальна» вказана вище подія кваліфікована як страховий випадок та до виплати підлягає страхове відшкодування у розмірі 189936,61 грн (а.с. 28).
За платіжною інструкцією № 11163 від 19.03.2025 р. ПрАТ «СК «Універсальна» перерахувала ПП «Черн-транс» грошові кошти у розмірі 189936,61 грн як страхове відшкодування (зворот. бік а.с. 28).
Із претензії про відшкодування шкоди в порядку регресу адресованої на ім`я ОСОБА_1 видно, що ПрАТ «СК «Універсальна» пропонувало останньому у добровільному порядку компенсувати витрати у розмірі 189936,61 грн (зворот. бік а.с. 29). Однак, відповідач добровільно вказані збитки не відшкодував та позовні вимоги в частині стягнення з нього збитків у розмірі 189936,61 грн. на користь позивача визнав повністю.
Згідно з ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
За вимогами ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
За положенням ст. 979 ЦК України, договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Також, ст. 108 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Відповідно до п. 50 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про страхування» страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) у пунктах 68-70 зроблено такий висновок, що ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст. 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування (ст.ст. 512, 514 ЦК України). Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Отже, відносини між позивачем та відповідачем регулюються правилами ст. 993 ЦК України та ст. 108 Закону України «Про страхування». Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
У позасудовому порядку питання про відшкодування шкоди в порядку суброгації між сторонами вирішено не було, у зв`язку з чим, наявне оспорене право позивача на відшкодування шкоди в порядку суброгації, за захистом якого він змушений був звернутися до суду.
Таким чином, ураховуючи те, що страховиком у порядку та в межах визначених законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілій особі, а також те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була, визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача в порядку суброгації суми страхового відшкодування у розмірі 189936,61 грн.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
При визначенні розміру витрат за надану позивачу професійну правничу допомогу адвокатом суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Також, питання гонорару адвоката врегульовані в статтях 28-30 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України 2017 року 09 червня 2017 року, із змінами затвердженими З`їздом адвокатів України 15 лютого 2019 року.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
В обґрунтування витрат на правову допомогу представником позивача надано: договір про надання правничої допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 р., укладений між позивачем та адвокатським об`єднанням «Інс.лоу Груп»; додаткову угоду № 12 від 09.01.2026 р. до договору про надання правничої допомоги № 15/01/25 від 15.01.2025 р.; додаток № 1 до додаткової угоди № 12 від 09.01.2026 р., посвідчення адвоката України виданого на ім`я Бутенко М.О. 21.08.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 12065/10 від 21.08.2025 р., довіреність № 91D/2025 від 23.12.2025 р. (а.с. 30-34).
З наданих документів, судом встановлено, позивачу надана професійна правнича допомога вартість якої оцінена в 38000 грн. 
Відповідач просив зменшити суму витрат на правову допомогу, вважаючи її завищеною та належним чином необґрунтованою.
Суд дійшов висновку, що заявлена сума відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 38000 грн. є завищеною, належним чином не обґрунтованою, не підтвердженою належними та допустимими доказами та становить надмірний тягар для відповідача, що суперечить принципу розподілу судових витрат. Крім того, зазначена категорія справ є поширеною, сама по собі позовна заява є нескладною та не потребує особливих затрат часу на її складання, додатки до позовної заяви, також є наперед визначеними та не потребують великих зусиль для їх зібрання. Крім того, представник участі у справі не приймав, справа розглянута за відсутності сторін.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на необхідності дотримання принципу співмірності при розрахунку судових витрат.
Так, Велика Палата Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 р. наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
У справі № 922/3812/19 від 09.12.2021 р. Верховний Суд зазначив, що суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17).
Отже, зважаючи на наведене, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн.
Беручи до уваги вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 76, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», код ЄДРПОУ 20113829, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9, завдані збитки у розмірі 189936 (сто вісімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять шість) грн 61 коп.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна», код ЄДРПОУ 20113829, адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9), судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 (шістнадцять тисяч) грн.
Рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони справи:
Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», адреса: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 9, код ЄДРПОУ 20113829.
Відповідач: ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя:          І.С. Солодовник