ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/787/26 Справа № 184/811/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В.І. Суддя у 2-й інстанції - Гришин Г. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

05 березня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя Дніпровського апеляційного суду Гришин Г.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції за участю:
секретаря судового засідання   Черняєвої С.П.,
захисника особи, яку притягнуто до
адміністративної відповідальності   адвоката Шаврової Н.М.,
апеляційну скаргу адвоката Шаврової Н.М., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік; стягнуто судовий збір 605,60 грн. на користь держави,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Постановою судді Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 302352 від 16 квітня 2025 року вбачається, що 16.04.2025 року о 16 год. 10 хв., по вул. Медична буд.30 м. Покров, за порушення ПДР було зупинено т/з ВАЗ 2107 н/з НОМЕР_1 , під керуванням гр.. ОСОБА_1 , який керував даним транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). На вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, а також відмовився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» зафіксовано на боді камеру №799786, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Цією ж постановю встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 424063 від 15.08.2025 року о 16 год. 40 хв. по вул. Партизанська водій ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107 н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). На вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, а також відмовився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер» зафіксовано на боді камеру №799414, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апеляційної скарги:

В апеляційній скарзі з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження адвокат Шаврова Н.М. просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, оскільки вперше з апеляційною скаргою захисник звернувся в установлений законом 10-денний строк. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22.01.2026 року апеляційну скаргу було повернуто адвокату, оскільки нею не було додано необхідних документів, які б підтверджували обсяг повноважень адвоката Шаврової Н.М. на складання та подання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 .
Повторно з апеляційною скаргою адвокат звернулась 29.01.2026 року через підсистему «Електронний суд». 
В апеляційній скарзі просить скасувати постанову Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 , а провадження по адміністративній справі закрити, відповідно до п. 1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що постанова суду ухвалена з порушенням вимог чинного законодавства, з порушенням права військовослужбовця ЗСУ ОСОБА_1 на захист, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Звертає увагу, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, у зв?язку з чим його інтереси в суді були представлені захисником адвокатом Шавровою Н.М. Проте, суд розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та у відсутність його захисника адвоката Шаврової Н.М. з порушенням усіх процесуальних прав ОСОБА_1 передбачених ст. 268 КУпАП, у тому числі з порушенням його права на захист та на доступ до правосуддя.
Зауважує, що в клопотанні захисника про участь у справі в режимі відео конференції було окремо зазначено, що загальновідомим є той факт, що у зв`язку з критичним станом енергетики в Україні за Наказом НЕК Укренерго в Україні діють стабілізаційні та екстренні відключенні електроенергії по групам. Я за місцем свого розташування належу до групи споживачів 5.1. Графіки відключень споживачів від електропостачання на 17.12.2025 року станом на дату звернення з клопотанням ще не були оприлюднені.
Наголошує, що суд першої інстанції ніяким чином не відреагував на клопотання захисника про участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, ніякої ухвали про задоволення клопотання або про відмову в задоволенні клопотання захисника судом прийнято не було. В Електронному суді вона не зареєстрована, такої ухвали немає в матеріалах справи.
Зазначає, що суд на відеоконференцію не вийшов, не переніс розгляд справи на інший день, та виніс зазначену постанову в порядку письмового провадження. Таким чином суд першої інстанції, не звертаючи уваги на численні клопотання захисту про свій намір взяти участь у розгляді справи в режимі відео конференції, а в подальшому - про перенесення розгляду справи у зв?язку з відключенням світла, залишив їх усі поза увагою, а в оскаржуваній постанові невірно зазначив, що « ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шаврова Н.М. не з`явились, заяв та клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надали».
Такі дії суду розцінюються ОСОБА_1 та його захисником як обмеження особи в доступі до суду та порушення права на захист, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Наголошує, що порушення судом першої інстанції конституційного права ОСОБА_1 на захист, права на справедливий суд в умовах воєнного стану, коли він, перебуваючи у складі Збройних Сил України під час дії воєнного стану, не мав можливості явитися в судове засідання, брати участь у розгляді справи та користуватися усіма своїми процесуальними правами, вважає є достатньою та обгрунтованою підставою для скасування постанови суду першої інстанції .
Крім того, вважає, що постанова суду першої інстанціїї винесена з порушенням норм чинного законодавства, обставини справи з`ясовані неповно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції не повно дослідив матеріали справи та не надав оцінку усім матеріалам справи у їх сукупності. Висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, наведених у постанові, не підтверджується достатніми, належними та допустимими доказами.
По першому епізоду правопорушення від 16.04.2025 року, яке інкриміноване ОСОБА_1 , він був допитаний судом та пояснив, що не визнає свою вину за ч. 1 ст. 130 КУпАП, посилаючись на те, що не керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння 16.04.2025 року при обставинах викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 16.04.2025 року.
Зазначає, що матеріалами справи з достовірністю не підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, у тому числі відео записом події, що мала місце 16.04.2025 року, наданим до протоколу. Дані відеозапису не доводять того, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції під час керування транспортним засобом.
Звертає увагу, що зупинка транспортного засобу з метою перевірки документів не передбачена даним Законом України «Про Національну поліцію». Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, у тому числі в рапорті поліцейського зазначається, що ОСОБА_1 був зупинений для перевірки документів.
Зауважує, що судом першої інстанції взагалі не було надано ніякої оцінки зазначеним доказам, у сукупності з поясненнями ОСОБА_1 , чим була допущена неповнота з`ясування обставин справи, що передбачено законом як підстава для скасування ухваленого судом рішення.
Окремо звертає увагу, що ОСОБА_1 не визнає свою вину також з тієї підстави, що поліцейськими був порушений встановлений законом порядок огляду водіїв на стан алкогольного сп`яніння.
На підтвердження вини водія ОСОБА_1 в інкримінованому йому діянні поліцейськими наданий тільки фрагмент відео запису , який є неповний , здійснений протягом тільки однієї хвилини, в ньому не зафіксовий факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, не зафіксовано складання та видача йому направлення до лікарні, не міститься відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом.
Звертає увагу, з посиланням на практику апеляційних судів, що Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не можна визнати належним доказом, оскільки підпису або відмітки про видачу водію цього направлення в матеріалах справи немає.
Наголошує, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, не зазначено особу, якій було доручено доставку та зберігання автомобіля, не зазначено місце його доставки (штрафмайданчик або адреса проживання). Згідно з ч. 1 розділу ІІ Вказаної Інструкції, протокол про адміністративне правопорушення складається відповідно до ст. 254 КУпАП, до якого долучаєтсья акт огляду та тимчасове затримання транспортного засобу, у разі здійснення його затримання.
Вважає, що в порушення вказаних вимог Інструкції та ч.ч. 1, 7 ст. 266 КУпАП, працівниками поліції не було виконано дій щодо відсторонення від керування транспортним засобом ОСОБА_1 .
З огляду на викладене, вважаю не доведеними вказані, як в протоколі про адміністративне правопорушення від 16.04.2025 року, так і в оскарженій постанові судді, обставини керування ОСОБА_1 транспортним засобом із наявністю ознак алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а відтак і складу цього правопорушення.
Щодо обставин справи, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення від 15.08.2025 року, ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив тільки, що вину свою не визнає, після чого в судовому засіданні була оголошена перерва. В подальшому ОСОБА_2 , перебуваючи на військовій службі в складі ЗСУ, вже не мав можливості прибути в судове засідання та надати пояснення, покладався на захисника.
Матеріалами справи наданими до протоколу від 15.08.2025 року також не підтверджується виконання працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАп та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення у водіїв стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зазначає, що з наданого до протоколу відео запису не вбачається роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та наслідків відмови від проходження огляду на стан сп`яніння та відповідальності передбаченої ч. 1 ст. 130 КУпАп, не вбачається складання та видача йому направлення до лікарні і його відмова від одержання направлення до лікарні , не міститься відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом, що є обов`язком працівників поліції згідно вимог ст. 266 КУпАп.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні захисник Шаврова Н.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, просила її задовольнити з підстав наведених в ній. Не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги за відсутності належним чином повідомленого ОСОБА_1 .

Висновки суду:

Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 17 грудня 2025 року. Вперше з апеляційною скаргою адвокат Шаврова Н.М. звернулась 29 грудня 2025 року, з урахуванням вихідних днів, у передбачений 10-денний строк на апеляційне оскарження постанови судді. Проте, постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 січня 2026 року апеляційну скаргу адвокату Шавровій Н.М. було повернуто, оскільки адвокатом не було надано необхідних документів, які б підтверджували обсяг повноважень адвоката на складання та подання апеляційної скарги в інтересах ОСОБА_1 .
Повторно з апеляційною скаргою з необхідними документами, що підтверджують повноваження адвоката в апеляційній інстанції, адвокат звернулась через підсистему «Електронний суд» 29 січня 2026 року.
Повторне подання апеляційної скарги у стислий строк після її повернення з усуненням недоліків свідчить про належну та добросовісну процесуальну поведінку апелянта.
Тож, ураховуючи вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання адвоката Шаврової Н.М. та поновлення строку на апеляційне оскарження, як такого, що пропущений не з вини апелянта, і розцінює обставини, на які він посилається, як поважні.
Згідно зі ст. ст. 7, 280, 283 КУпАП постанова судді в справі про адміністративне правопорушення повинна бути законною й обґрунтованою.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. У разі відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з оскарженої постанови судді 1-ї інстанції, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та/або його захисник в судовому засіданні в день постановлення оскарженого рішення участь не приймали.
Суддею 1-ї інстанції зазначено, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Шаврова Н.М. в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, заяв клопотань про розгляд справи за їх участі до суду не надали.
Проте, згідно вимог ст. 268 КУпАП, у разі відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, справу може бути розглянуто лише при наявності двох умов: коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце та час розгляду справи особи, що притягається до адміністративної відповідальності, та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Шаврова 17.12.2025 року звернулась до суду 1-ї інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи, у зв`язку з відключенням споживачів її групи від електроенергії у час, на який було призначено розгляд цієї справи.
Проте, суддя, вирішуючи питання про можливість розгляду цієї справи за відсутності ОСОБА_1 та його захисника адвоката Шаврової Н.М., взагалі не навів мотивів свого рішення при наявності клопотань адвоката про участь у розгляді справи в режимі відеоконференції та про відкладення розгляду справи через підстави, що не залежали від сторони захисту.
З урахуванням цього слід визнати, що ОСОБА_1 особисто чи через свого захисника був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені законом ст. 268 КУпАП права, якими наділена особа, котра притягається до адміністративної відповідальності, що є безумовною підставою для скасування постанови суду.
Перевіряючи доводи апелянта щодо відсутності складу адміністративного правопорушення в діях ОСОБА_1 , передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з наступного.
Аналіз диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП вказує на те, що до відповідальності може бути притягнуто водія транспортного засобу у якого виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, і який відмовився від проходження огляду на стан такого сп`яніння у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та оформлення результатів такого огляду встановлена Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09 листопада 2015 року.
Відповідно до п. 2 р. 1 «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 р. огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно зі п.п. 3, 4 р. 1 Інструкції ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці. А ознаками наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд 1-ї інстанції при її розгляді належним чином врахував зазначені вимоги закону та обґрунтовано прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги про необхідність закриття провадження за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП, є безпідставними, а його вина підтверджується дослідженими судом 1-ї інстанції доказами, а саме: 
- даними протоколів про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 302352 від 16 квітня 2025 року, ЕПР1 № 424063 від 15 серпня 2025 року, 
- письмовими поясненнями ОСОБА_1 , 
- даними відеозапису з нагрудних відео реєстраторів патрульних поліції, що відтворені в судовому засіданні та згідно яких зафіксовано факт відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння на місці зупинки поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та у лікаря нарколога медичного закладу;
- Направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. від 16.04.2025 року та від 15.08.2025 року;
- Актами огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від проходження якого ОСОБА_1 , відмовився про що свідчить підпис останнього;
- рапортами поліцейських ОСОБА_3 . Медведєва С.
В матеріалах справи наявна довідка ст. інспектора САП Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області Кубаря І. про наявність посвідчення водія ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає вказані докази належними, допустимими, такими, що доповнюють одне одного та підтверджують вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Беручи до уваги факт допустимості та належності зазначених доказів, апеляційний суд враховує положення ст. 251 КУпАП, відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розгляд та надання оцінки всім доказам та їх джерелам, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, відеозаписам подій, що мали місце 16 квітня 2025 року та 15 серпня 2025 року за участю ОСОБА_1 , здійснюється під час розгляду судом питання про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Оцінювати з погляду допустимості можна лише докази, тобто фактичні дані, на підставі яких встановлюються наявність чи відсутність фактів та обставин, важливих для ухвалення рішення, а не саме по собі джерело доказів. На цьому наголосив Касаційний кримінальний суд у постанові від 11 липня 2023 року по справі №275/368/19.
Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та доведено наявними в матеріалах справи доказами те, що водій ОСОБА_1 
16.04.2025 року о 16 год. 10 хв., по вул. Медична буд.30 м. Покров, керував т/з ВАЗ 2107 н/з НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). На вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, а також відмовився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, водій ОСОБА_1 15.08.2025 року о 16 год. 40 хв. по вул. Партизанська керував автомобілем ВАЗ 2107 н/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння очей). На вимогу працівників поліції пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі відмовився, а також відмовився пройти тест на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у встановленому законом порядку за допомогою алкотестера «Драгер», чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що відповідальність передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційні доводи захисника про те, що матеріали цієї справи не містять доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколі про адміністративне правопорушення від 16.04.2025 року, складеного щодо ОСОБА_1 за порушення п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, спростовуються дослідженими відеозаписами, долученими до матеріалів справи. 
Так, хоча відеозапис подій за 16.04.2025 року за участю ОСОБА_1 і не містить факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , проте такі дії не заперечувались ним. Не були такі дії працівників поліції оскаржені в установленому законом порядку. Під час апеляційного розгляду стороною захисту не було надано відповідні докази щодо оскарження дій працівників поліції з цих підстав.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що закон вимагає відеофіксації обставин проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння або відмови від проходження такого огляду, а не фіксування факту керування особою транспортним засобом та причин такої зупинки транспортного засобу, як і складання адміністративного матеріалу, що може бути встановлено за допомогою інших доказів.
Апеляційний суд вважає, що надані працівниками поліції відеозаписи, які містяться в матеріалах справи про адміністративні правопорушення, отримані з автоматичної відеотехніки, з метою фіксування правопорушення, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», може слугувати доказом у справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм КУпАП.
Відеозаписи відповідають вимогам п. 5 Інструкції про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої наказом МВС України 18.12.2018 р. №1026.
Той факт, що наявні в матеріалах справи відеозаписи є роздільними, а відеофіксація не здійснювалася безперервно, не свідчить про наявність підстав піддавати сумніву зміст даних відеозаписів та вважати такі докази недопустимими. Доказами відповідно до приписів ст. 251 КУпАП є, в тому числі, і показання технічних приладів чи технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, тощо.
Будь-яких беззаперечних доказів, які б спростовували встановлені фактичні дані під час судового розгляду, зокрема факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за 2-ма епізодами, фіксування причин зупинки транспортного засобу стороною захисту надано не було. Тож, доводи апелянта щодо відсутності в матеріалах справи доказів факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 за обставин, викладених в протоколах про адміністративні правопорушення, вважаю такими, що не підтверджуються матеріалами справи.
Будь-яких доказів оскарження дій співробітників поліції при складанні адміністративних матеріалів відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП суду надано не було. В установленому порядку водій ОСОБА_1 або його захисник дії працівників поліції не оскаржували. Під час апеляційного розгляду апелянтом доказів на підтвердження оскарження дій чи рішень працівників поліції за вказаних вище обставин також не надано.
Доводи сторони захисту, що наявні в матеріалах справи докази є неналежними, вважаю необґрунтованими.
Протоколи про адміністративне правопорушення та відеозаписи з нагрудних камер поліцейських не містять істотних розбіжностей, а інші матеріали справи в їх сукупності підтверджують фактичні обставини справи, а тому вірно покладені ці дані судом в основу прийнятого рішення.
Обставини правопорушень об`єктивно підтверджуються сукупністю зібраних по справі матеріалів.
Доводи апелянта про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія ОСОБА_1 за обома епізодами, вважаю необґрунтованими. Так, з досліджених у судовому засіданні протоколів та відеозапису з нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції вбачається, що ОСОБА_1 відмовився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та в закладах охорони здоров`я. Зафіксована також розмова ОСОБА_1 з поліцейським в ході якої останній вказав, що алкоголь вживав, а саме 1 пляшку пива, також вказував на те, що відносно нього складений протокол за ст. 130 КУпАП та справа слухається в суді, просив не знімати та вирішити питання на місці.
Крім того, із відеофайла, доданого до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів та в закладах охорони здоров`я. З відеозапису чітко вбачається, що ОСОБА_1 відмовився від такого проходження під запис бодікамери.
Із відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 жодного разу не заперечував проти наявності у нього виявлених ознак алкогольного сп`яніння, що були працівником поліції оголошені водієві. Навпаки, за кожним із епізодів визнавав свою вину, намагаючись вирішити питання іншим способом. 
Суд враховує, що відмова ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану сп`яніння була зафіксована на відеозапис нагрудних відеореєстраторів патрульних поліції за №799526 від 16.04.2025 року та за №799414 від 15.08.2025.
Відтак, ОСОБА_1 повинен був, відповідно до вимог п. 2.5 ПДР, на вимогу працівника поліції пройти огляд на місці зупинки, а у разі відмови проїхати до медичного закладу до лікаря нарколога, щоб пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. За таких підстав дії ОСОБА_1 суд розцінює як відмову особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Тож, доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівниками поліції було порушено порядок огляду водія на встановлення стану алкогольного сп`яніння за двома епізодами, апеляційний суд вважає необґрунтованими та приходить до висновку про те, що зі змісту відеозапису чітко вбачається, що поліцейським було дотримано встановлений порядок проведення огляду на стан сп`яніння, та дії працівників поліції відповідали вимогам, встановленим у ст. 266 КУпАП.
Тож, під час апеляційного розгляду обставин, які б завадили ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі судом встановлено не було, та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано ні за одним із епізодів, що інкримінуються ОСОБА_1 .
Отже, законність вимоги працівників поліції до водія ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння обумовлена виявленням у цього водія транспортного засобу ознак алкогольного сп`яніння за обома епізодами, що прямо передбачено ст. 266 КУпАП та вимогами п. 2.5 ПДР.
Доводи захисника щодо неналежного оформлення направлення до медичного закладу, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичній установі, не оспорюючи наявність у нього ознак алкогольного сп`яніння, то наявність або відсутність відповідного направлення на огляд до медичного закладу не впливає на обставини, встановлені під час судового розгляду.
Так, з аналізу п.п. 7-10 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, направлення на огляд видається в разі згоди водія на проходження такого огляду у закладі охорони здоров`я. Інструкція не містить норми, яка б зобов`язувала працівників поліції видавати таке направлення в разі відмови водія від проходження огляду.
Доводи сторони захисту про відсутність в матеріалах прави доказів про подальше відсторонення водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом після складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, ніяким чином не спростовує встановлення його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Таким чином, під час судового розгляду достовірно встановлено, що поліцейський виконав всі вимоги чинного законодавства і вжив всі можливі дії в межах закону, порушень з його боку встановлено не було, у свою чергу водій ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок, передбачений п. 2.5 ПДР, не пройшов на вимогу поліцейського в установленому законом порядку огляд з метою встановлення стану наркотичного сп`яніння.
Доводи сторони захисту, що ОСОБА_1 не було роз`яснено порядок та наслідки відмови від проходження огляду на встановлення стану алкогольного сп`яніння вважаю необґрунтованими, оскільки саме п. 2.5 ПДР встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу поліцейського.
Враховуючи вищенаведені докази у їх сукупності, судом встановлено, що дослідженні під час судового розгляду докази повністю підтверджують ті обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, які викладені в адміністративних протоколах, складених стосовно нього, і є безсумнівними доказами порушення ним п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази та порушення вимог закону, які б спростовували висновки суду і були б підставами для закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, стан здоров`я, відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, характер та суспільну небезпеку вчинених правопорушень, що свідчить про нехтування ним вказаних норм ПДР, суд вважає за доцільне, з метою попередження вчинення ним грубих правопорушень в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами, в межах санкції статті, яке, на думку суду, буде достатньою мірою відповідальності для виховання особи, яка вчинила вказане правопорушення в дусі додержання законів України та запобігання вчиненню нових правопорушень.
Згідно зі ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:

Поновити строк адвокату Шавровій Н.М. на апеляційне оскарження постанови Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року щодо ОСОБА_1 .
Апеляційну скаргу адвоката Шаврової Н.М., подану в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , задовольнити частково.
Постанову Покровського міського суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, скасувати та прийняти нову постанову.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КУпАП та на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП, призначити йому адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч гривень) 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнути на користь держави зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу, що становить 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Г.А. Гришин