Справа № 127/6115/26 
Провадження № 2/127/1711/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 квітня 2026 року 	Вінницький міський суд Вінницької області	

в складі головуючого судді Ан О.В.,
за участю секретаря судового засідання Поляруш І.О., 
представника позивача – адвоката Мунтяна Євгена Володимировича,
представника відповідача ОСОБА_1 , 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності,
УСТАНОВИВ: 
У лютому 2026 із позовом до суду звернувся  ОСОБА_2 , який просив суд визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер: 0510136600:02:061:0027, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. В якості компенсації 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер: 0510136600:02:061:0027, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виплатити ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 30 954 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні), які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області: UA688201720355219002000000401, отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, код отримувача 26286152, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача 820172. Позов мотивовано тим, що відповідач має право на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер 0510136600:02:061:0027, як спадкоємець за заповітом після смерті батька сторін ОСОБА_2 . Земельна ділянка кадастровий номер 0510136600:02:061:0027 має площу 9 квадратних метрів та з усіх сторін затиснута земельними ділянками, що належать позивачу, що вбачається з кадастрового плану. Спільне володіння та користування вказаною ділянкою площею 9 кв.м. кадастровий номер 0510136600:02:061:0027 сторонами є неможливим, а якщо взяти від неї 1/2 частку, яка складає 4,5 кв.м., що належить відповідачу, тим більше. Зважаючи на те, що спільне володіння та користування сторонами земельною ділянкою площею 9 кв.м. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 є неможливим, її поділ є також неможливим, як і виділення частки відповідачу, тому позивач вважає за необхідне звернутись з даним позовом та просити суд припинити право відповідача у спільній власності на спірну земельну ділянку.
Ухвалою суду від 26.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження. Розгляд справи вирішено здійснювати у порядку загального позовного провадження. 
У судовому засіданні представник позивача адвокат Мунтян Є.В. заявлені вимоги підтримав та просив позов задовольнити із підстав наведених у позові.
Представник відповідача за довіреністю Грицун О.А. у судовому засіданні надав нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_3 про визнання позову.
Судом установлено, ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 на підставі договорів дарування (договори дарування а.с. 9, 16-17).
Земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер 0510136600:02:061:0027 було приватизовано позивачем та його батьком ОСОБА_2 в спільну сумісну власність через наявність спільного двору, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 507990, виданий 18.05.2011 року Управлінням Держкомзему у м. Вінниці (державний акт а.с. 11-12).
Позивач є власником земельної ділянки площею 0,0337 га кадастровий номер 0510136600:02:061:0026, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 509753, виданий 18.05.2011 року Управлінням Держкомзему у м. Вінниці.
ОСОБА_2 являється власником земельної ділянки площею 0,0125 га кадастровий номер 0510136600:02:061:0024, яку було йому подаровано батьком ОСОБА_4 .
ОСОБА_5 подарувала позивачу земельну ділянку площею 0,0395 га, кадастровий номер 0510100000:02:061:0046, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .
Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка перебувала у спільній сумісній власності його та позивача площею 0,0009 га, кадастровий номер 0510136600:02:061:0027.
Позивачем ініційовано проведення експертизи, яке проводив експерт з ТОВ «Подільський центр судових експертиз», на вирішення експертів поставлено питання: 1. Чи можливе спільне користування земельною ділянкою площею 0,0009га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ? 2. Чи можливо виділити в натурі частку земельною ділянкою площею 0,0009га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ? 3. Яка ринкова вартість частки земельної ділянки площею 0,0009га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ?
23.02.2026 року судовим експертом ТОВ «Подільський центр судових експертиз» Данилюком В.О. надано висновок експертного земельно – технічного та оціночно-земельного дослідження № 860, за висновками якого: 1. Порівнюючи вимоги нормативно-правових актів чинних на території України в галузі землевпорядкування, на підставі проведеного дослідження, враховуючи наявні матеріали та результати натурного обстеження, розташування земельних ділянок, які є об`єктами дослідження можливо зробити висновок, що спільне користування земельною ділянкою площею 0,0009га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неможливе, оскільки до вище зазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 не можливо здійснити прохід. Питання щодо можливості володіння земельною ділянкою площею 0,0009га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не відноситься до компетенції експерта. 2. Порівнюючи вимоги нормативно-правових актів чинних на території України в галузі землевпорядкування, на підставі проведеного дослідження, враховуючи наявні матеріали та результати натурного обстеження, розташування земельних ділянок, які є об`єктами дослідження можливо зробити висновок, що виділити гр. ОСОБА_4 в натурі частку земельної ділянки площею 0,0009 га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неможливо, оскільки до вище зазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 не можливо здійснити прохід, а також у зв`язку із тим, що станом на час проведення дослідження, у складі домоволодіння АДРЕСА_1 відсутні земельні поліпшення (будівлі та споруди), які належать ОСОБА_4 , а також відсутні земельні ділянки, які перебувають у приватній власності ОСОБА_4 . 3. Ринкова вартість частки земельної ділянки площею 0,0009 га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка визначена методичним підходом зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок (метод порівняння), становить: 30 954 грн (висновок експерта а.с. 26-68).
Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
У ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).
Відповідно до ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.
У ст. 365 ЦК України унормоване, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Тобто ст. 365 ЦК України передбачає реалізацію права співвласників на припинення права власності одного із співвласників на його частку в спільному майні за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але можуть бути застосовані за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Отже, при вирішенні позову, пред`явленого на підставі ст. 365 ЦК України, визначальним для прийняття судом рішення є встановлення обставини про те, що припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників не завдасть шкоди особі, право власності на частку якої припиняється, а визначення істотності шкоди, яка може бути завдана співвласнику, право якого припиняється, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи і технічних характеристик об`єкта, який є спільним майном.
Таке тлумачення відповідає сталій судовій практиці щодо застосування ст. 365 ЦК України про примусове припинення частки у спільному майні, що відображено в постановах Верховного Суду від 31.01.2019 у справі №219/1551/17, від 27.04.2021 у справі №524/2579/18, від 29.01.2021 у справі №629/511/17, від 24.11.2021 у справі №754/16751/18.
Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №908/1754/17.
У постановах Верховного Суду від 30.05.2018 у справі №760/8958/15, від 01.06.2023 у справі №344/2399/21, від 11.12.2023 у справі №442/7979/21, від 10.01.2024 у справі №344/6767/14 зазначено, що висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном. Суд при розгляді справи повинен перевіряти, чи не будуть порушені інтереси й заподіяна шкода (майнова або немайнова) внаслідок припинення права на частку.
Верховний Суд України у постанові від 13.01.2016 у справі №6-2925цс15 вказував, що у справі за позовом одного зі співвласників про припинення його права на частку у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників грошової компенсації вартості його частки, виділ якої є неможливим, суди мають встановити: чи дійсно є неможливим виділ належної позивачеві частки в натурі або чи не допускається такий виділ згідно із законом; чи користуються спільним майном інші співвласники відповідачі; чи сплачують інші співвласники, які володіють та користуються майном, матеріальну компенсацію позивачеві за таке володіння та користування відповідно до ч. 3 ст.358 ЦК України; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію у рахунок визнання за ними права власності на спільне майно, та чи не становитиме це для них надмірний тягар. У цій справі також було заявлено вимогу про визнання права власності.
Отже, у справі, яка розглядається, для припинення права на частку у спільному майні на підставі позову іншого співвласника необхідно, щоб позивач довів наявність хоча б однієї з обставин, передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України, тобто чи є частка відповідача незначною і чи може бути виділена в натурі, або річ є неподільною, або спільне володіння і користування майном є неможливим, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників, а також факт попереднього внесення позивачем вартості відповідних часток на депозитний рахунок суду.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, позовні вимоги припинення права на частку в спільному майні та визнання права власності належить задовольнити.
При цьому суд зазначає, що згідно висновку експерта спільне користування земельною ділянкою площею 0,0009 га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неможливе, оскільки до вищезазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 не можливо здійснити прохід; виділити гр. ОСОБА_4 в натурі частку земельної ділянки площею 0,0009 га. з кадастровим номером 0510136600:02:061:0027, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , яка перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4 неможливо. Отже вказаний висновок підтверджує про неможливість виділу належної відповідачеві частки в натурі та засвідчує, що спільне користування земельною ділянкою неможливе, оскільки до вищезазначеної земельної ділянки ОСОБА_4 не можливо здійснити прохід.
Тому суд зважаючи на висновок експерта, визнання відповідачем позову, бажання та можливість позивача компенсувати відповідачу вартість вказаної частки земельної ділянки приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. 
Також суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.09.2024 у справі №671/1543/21 про те, що за умови доведення наявності підстав, передбачених ч.ч.1, 2 ст.365 ЦК України, для припинення права на частку у спільному майні, право відповідача на таку частку підлягає припиненню. З метою уникнення ситуації правової невизначеності, недопущення спору при проведенні державної реєстрації права власності за позивачем судам доцільно задовольняти одночасно з вимогою про припинення права власності на частку у спільному майні й заявлену вимогу про визнання права власності на неї за співвласником, який попередньо вніс на депозитний рахунок вартість спірної частки.
З урахуванням визнання відповідачем заявленого позову до початку розгляду справи по суті, на підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 50% від сплаченої суми судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви у розмірі 665,60 грн. Решту 50% від суми сплаченого позивачем судового збору в загальному розмірі 665,60 грн. повернути позивачу з державного бюджету.
З урахуванням викладеного та керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 259, 265, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити. 
Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер: 0510136600:02:061:0027, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .6 
Визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,0009 га, кадастровий номер: 0510136600:02:061:0027, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
В якості компенсації 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0009 га, кадастровий номер: 0510136600:02:061:0027, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виплатити ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 30 954 грн. (тридцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні), які внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок Вінницького міського суду Вінницької області: UA688201720355219002000000401, отримувач: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області, код отримувача 26286152, банк отримувача ДКСУ м. Київ, код банку отримувача 820172, згідно платіжної інструкції №2.545603011.1 від 24.02.2026.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок судового збору.
Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні до суду позову у сумі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок  відповідно до платіжної інструкції№1.545612797.1 від 24.02.2026.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
Повний текст рішення суду складено 02.04.2026 

Суддя: