Справа № 606/267/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року       м. Теребовля
Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Марціцкої І.Б.
з участю секретаря Пазірович Д.В. 
представника позивача – адвоката – Гора Р.М.
відповідача – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Теребовля у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів , -
ВСТАНОВИВ:
Адвокат Гора Р.М. звернувся в інтересах ОСОБА_2 до Теребовлянського районного суд Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 .
Позивач просив стягнути з відповідача 42000 грн. безпідставно набутих коштів. 
В обгрунтування вимог вказано, що 13.11.2025 позивач через термінал «ПриватБанк» здійснила переказ грошових коштів в розмірі 42000 грн. на рахунок відповідача. Кошти були перераховані як аванс за попередньою усною домовленістю про майбутню купівлю-продаж автомобіля. В подальшому, договір купівлі - продажу автомобіля не було укладено, автомобіль позивачу не передано. В січні 2026, позивач на адресу відповідача надіслав письмову вимогу-претензію про повернення авансу. Відповідачем було надано відповідь, у якій останній не заперечує факту отримання коштів, надав надумані пояснення, що не відповідають дійсності, коштів не повернув. У зв`язку з відмовою від добровільного повернення грошових коштів, позивач для захисту майнових прав звернувся до суду, вважав, що відповідач набув та зберігає в себе грошові кошти без достатньої правової підстави, а тому позивач просив стягнути такі кошти з відповідача, а також 20000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою від 25.02.2026 відкрито провадження по справі, постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав вказаних у позові.
Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що він продавав автомобіль БМВ, до нього звернувся ОСОБА_3 , сказав, що хоче купити автомобіль, домовилися про сплату авансу в розмірі еквівалентному 1000 американських доларів. Аванс був перерахований, через деякий час приїхав ОСОБА_4 із якоюсь жінкою. Пропонував укласти сумнівні угоди з приводу купівлі-продажу автомобіля. Відповідач не погодився на такі умови, тоді позивач сказав повернути сплачений аванс. Відповідач повернув частину авансу в розмірі 700 американських доларів, а 300 доларів залишив, оскільки протягом двох тижнів не виставляв автомобіль в продаж, втратив можливість продати автомобіль, користуватися відповідно коштами від продажу. Тому позов не визнає, оскільки відшкодував кошти, які були передані, як аванс. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що була присутня, коли ОСОБА_4 приїхав на майданчик, хотів купити автомобіль БМВ, який продавав ОСОБА_6 . Згоди по договору сторони не досягли. Відповідач повернув кошти ОСОБА_4 , в розмірі 700 американських доларів. Свідок бачила передачу коштів, про що й засвідчує.
Судом встановлено наступні обставини.
13.11.2025 о 14:39:28 ОСОБА_2 переказала Сірому Б.С. 42 000 грн. через платіжний термінал по вулиці Личаківській TS 203893, призначення платежу «Переказ власних коштів».
Факт отримання коштів визнається відповідачем.
27.01.2026 ОСОБА_2 звернулася до відповідача із Вимогою – претензією, вказала, що нею перераховано аванс в користь відповідача за домовленістю про майбутню купівлю-продаж автомобіля. Договір купівлі - продажу автомобіля не укладено, правові підстави для утримання перерахованих грошових коштів відсутні. Позивач просила повернути грошові кошти, оскільки такі утримуються відповідачем без достатньої правової підстави. 
Відповідач надав письмову відповідь на претензію, вказав, що між ним та ОСОБА_7 було укладено договір позики грошових коштів, в подальшому кошти були повернуті ОСОБА_7 через третю особу ОСОБА_8 , тому у відповідача не має зобов`язання повернути грошові кошти ОСОБА_2 .
В судовому засіданні обставини викладені у відповіді були спростовані відповідачем, останній вказав, що між ним та ОСОБА_3 не виникали правовідносини з приводу договору позики, а виникли відносини щодо купівлі-продажу автомобіля.
Відповідно до частини першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За приписами статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. 
З наведених норм убачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому.
Вказане зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.
Судом встановлено, що перераховані позивачем відповідачу грошові кошти мали природу авансу, що сплачені як майбутній платіж за автомобіль, який мав бути придбаний позивачем у відповідача, вказана обставина визнається та не оспорюється сторонами.
Сторонами не досягнуто домовленості з приводу купівлі-продажу автомобіля,тобто підстава на якій набуто майно – відпала. Відтак, в силу ст. 1212 ЦК України, відповідач мав повернути грошові кошти позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5 , оскільки самих показів свідка для встановлення тієї обставини, що відповідач частково повернув кошти позивачу, не достатньо, оскільки відповідач не надав квитанцій, переказів, розписок, які б свідчили про повернення коштів. Крім того, свідок перебуває в дружніх відносинах з відповідачем, показала, що кошти передавались чоловіку на ім`я « ОСОБА_4 », однак доказів того, що позивач діяла через представника чи уповноважувала когось отримати кошти, які перераховані як аванс відповідачем не надано, а в судовому засідання не здобуто.
Таким чином суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити.
Щодо витрат на правову допомогу, які заявлені представником позивача у позовній заяві в розмірі 20 000.00 грн. 
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Всупереч зазначеній нормі закону, представником позивача не долучено доказів, які підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу, оскільки окрім ордера, в матеріалах справи відсутні будь-які інші документи. 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 263, 265, 268, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов задоволити.
Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 42000 грн. (сорок дві тисячі) гривень.
В задоволенні вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 13 квітня 2026 року.

Головуючий суддя І.Б. Марціцка