ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" березня 2026 р. м. Рівне Справа № 918/161/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Пашкевич І.О., за участю секретаря судового засідання Ярощук О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом керівника Здолбунівської окружної прокуратури (вул. Княгині Ольги, 36, м. Здолбунів, 35700; код ЄДРПОУ: 0291007725)
в інтересах держави в особі позивача Рівненської обласної державної адміністрації (Рівненської обласної військової адміністрації) ( майдан Просвіти, 1, м. Рівне, 33028; код ЄДРПОУ 13986712)
до відповідача-1 Мізоцької селищної ради (35740, Рівненська обл., Рівненський р-н, селище Мізоч, вул. Якимчука Тараса, будинок 12; код ЄДРПОУ 04386545)
до відповідача-2  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )
третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мізоцький лісовик» (вул. Здолбунівська, 17, смт. Мізоч, Рівненський район, Рівненська область, 35740, код ЄДРПОУ 05439114)
про витребування земельних ділянок

у судове засідання з`явилися:
- від прокуратури: Ковальчук Інна Леонідівна;
- від позивача: Любчик Іван Ігорович;
- від відповідача-1 не з`явився;
- від відповідача-2: не з`явився;
- від третьої особи: ОСОБА_2 

Відповідно до ч. 14 ст. 8, ст. 222 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою наявних технічних засобів.
ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від керівника Здолбунівської окружної прокуратури до господарського суду надійшов позов в інтересах держави в особі позивача Рівненської обласної державної адміністрації (Рівненської обласної військової адміністрації) до відповідача-1 Мізоцької селищної ради до відповідача-2 ОСОБА_1 про витребування у власність держави в особі позивача земельних ділянок.
У позовній заяві викладено заяву, у відповідності до якої, прокуратура просила залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мізоцький лісовик».
10 лютого 2026 року господарський суд отримав витяг із Єдиного державного демографічного реєстру щодо ОСОБА_1 та встановив, що місцем його реєстрації є: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 12.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 918/161/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 12.03.2026. Заяву Здолбунівської окружної прокуратури про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - задоволено. Постановлено залучити ТОВ «Мізоцький лісовик» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача. Запропоновано сторонам подати заяви по суті спору та встановлено процесуальні строки для подання таких заяв. Повідомлено ОСОБА_1 про його право, а ТОВ «Мізоцький лісовик» про його обов`язок зареєструвати свій електронний кабінет в підсистемі "Електронний суд ЄСІТС" та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.
12 березня 2026 року від відповідача-1 надійшло клопотання, в якому Мізоцька селищна рада просила суд провести розгляд справи без участі її представника та вказує, що не заперечує проти задоволення позовних вимог.
12 березня 2026 року від представника відповідача-2 надійшло клопотання про відкладення судового засідання з метою надання можливості скористатися ОСОБА_1 правом на отримання професійної правничої допомоги.
Ухвалою від 12.03.2026 відкладено підготовче засідання у справі № 918/161/26 на 17.03.2026.
17 березня 2026 року від Мізоцької селищної ради надійшло клопотання, в якому відповідач-1 повідомив суд, що до нього звернувся із заявою ОСОБА_1 про припинення дії договору оренди землі від 11.03.2024 площею 18,6 га, кадастровий номер земельної ділянки 5622684800:02:002:0270. Його заява буде винесена на розгляд сесії Мізоцької селищної ради.
Ухвалою від 17.03.2026 закрито підготовче провадження у справі № 918/161/26. Призначено справу № 918/161/26 до судового розгляду по суті на 26.03.2026.
25 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС від Мізоцької селищної ради надійшло клопотання про проведення судового засідання 25.03.2026 без участі її представника. У даному клопотанні відповідач-1 просив суд долучити до матеріалів справи рішення Мізоцької селищної ради № 3375 від 24.03.2026 "Про припинення права оренди земельної ділянки кадастровий номер 5622684800:02:002:0270", вказав, що визнає позовні вимоги в повному обсязі та просив суд це врахувати в контексті ст. 130 ГПК України і ст. 7 Закону України «Про судовий збір» при розподілі судового збору під час ухвалення рішення.
25 березня 2026 року через підсистему "Електронний суд" та 26 березня 2026 року на офіційну електронну пошту суду від представника ОСОБА_1 надійшли заява та клопотання ідентичного змісту про закриття провадження у справі в частині до відповідача-2, в яких адвокат Павлюк Ірина просила суд розглянути клопотання за відсутності ОСОБА_1 та його представника.
26 березня 2026 року на стадії з`ясування обставин справи та дослідження доказів, суд оголосив перерву у судовому засіданні з розгляду справи по суті до 31.03.2026 з метою надання учасникам справи часу для подання суду документів за результатами реєстрації припинення права оренди, а також для забезпечення можливості повної і всебічної оцінки обставин справи і спірних правовідносин при дослідженні усієї сукупності доказів, які стосуються предмету спору. Ухвалою від 26.03.2026 повідомлено відповідача-1 Мізоцьку селищну раду та відповідача-2 ОСОБА_1 , що наступне судове засідання з розгляду справи по суті відбудеться 31.03.2026.
31 березня 2026 року від прокуратури надійшло клопотання про закриття провадження у справі в частині до ОСОБА_1 .
31 березня 2026 року судом встановлено, що відповідач-1 Мізоцька селищна рада та відповідач-2 ОСОБА_1 не забезпечили явку уповноважених представників у судове засідання. Належним чином повідомлені про час, дату та місце проведення даного засідання, що підтверджується довідкою про доставку ухвали від 26.03.2026 відповідачу-1 та представнику відповідача-2 до електронного кабінету через підсистему "Електронний суд" 28.03.2026 о 10:20 год.
Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, серед іншого, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Відповідач-1 скористався правом та подав 25/26.03.2026 заяву та клопотання в порядку ч. 3 ст. 196 ГПК України. Згідно з ч. 3 ст. 196 ГПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалася обов`язковою, а також із огляду на вчинену відповідлачем-1 заяву/клопотання відповідно до ч. 3 ст. 196 ГПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення розгляду справи по суті без участі представника Мізоцької селищної ради та без ОСОБА_1 і його представника адвоката Павлюк Ірини Анатолівни.
Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються аргументи прокуратури, враховуючи визнання відповідачем-1 позову в повному обсязі та заяви/клопотання відповідача-2 і прокуратури про закриття провадження у справі в частині щодо відповідача-2, об`єктивно оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі щодо відповідача-2 ОСОБА_1 та задоволення позову щодо Мізоцької селищної ради з огляду на наступне.
В обґрунтування позовних вимог прокуратура вказує, що спірні земельні ділянки це державні ліси, які з 2001 року перебувають у постійному користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик». Згідно з наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області № 17-20-ОТГ від 08.12.2020 та актом приймання-передачі від цієї ж дати, земельні ділянки з к.н. 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269 і 5622684800:02:002:0270 були передані у комунальну власність Мізоцької селищної ради, а рішенням ради № 184 від 19.02.2021 - офіційно прийняті громадою. У липні 2021 року за відповідачем-1 зареєстровано право власності на вказані землі. Проте ГУ Держгеокадастру не мало повноважень вилучати ці землі з державної власності, змінювати їх цільове призначення чи передавати їх у комунальну власність, оскільки вилучення державних земель лісогосподарського призначення належить до компетенції Кабінету Міністрів України. Через відсутність повноважень Держгеокадастру, Рада неправомірно набула у власність спірні земельні ділянки та, відповідно, не мала права передавати їх в оренду третім особам, зокрема ОСОБА_1 .
Відтак прокуратура просить суд витребувати у власність держави в особі позивача:
- з незаконного володіння відповідача-1 земельні ділянки к.н. 5622684800:02:002:0266 площею 15,0802 га (реєстраційний номер 2088776756226) та к.н. 5622684800:02:002:0269 площею 6,9228 га (реєстраційний номер 2098648756226);
- з незаконного володіння відповідачів-1 та -2 земельну ділянку к.н. 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га (реєстраційний номер 2098683056226).
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 17- 2542/16-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новомощаницької та Півченської сільських рад Здолбунівського району Рівненської області, загальною площею 145,1303 га.
Відповідно до додатку до наказу, у перелік земельних ділянок, визначених технічною документацією, включено земельні ділянки з кадастровими номерами: 5622684800:02:002:0266 площею 15,0802 га; 5622684800:02:002:0269 площею 6,9228 га; 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га, вид угідь кожної з яких – землі, які перебувають у стадії меліоративного освоєння та відновлення родючості ґрунтів.
Вказані земельні ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі 07.10.2019 як землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам).
Надалі, відповідно до наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та згідно з переліком земель, на підставі акта приймання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, земельні ділянки з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 передані в комунальну власність Мізоцької територіальної громади в особі Мізоцької селищної ради (порядкові номери в акті: 202, 209, 210) та рішенням Мізоцької селищної ради від 19.02.2021 № 184 прийняті у комунальну власність територіальної громади.
На підставі вказаних документів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Мізоцькою селищною радою зареєстровано право комунальної власності: 01.07.2021 – на земельну ділянку з кадастровим номером: 5622684800:02:002:0266; 02.07.2021 – на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270.
В подальшому, на підставі результатів аукціону LRE001-UA-20240129-03919 та договору оренди землі від 11.03.2024 № 2, Мізоцька селищна рада передала ОСОБА_1 в оренду земельну ділянку з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строком на 20 років.
Водночас судом встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 є землями лісогосподарського призначення та накладаються на землі, що відповідно до Державного акта на право постійного користування землею серії І-РВ № 001405, виданого Здолбунівською районною радою народних депутатів 15.12.2001, надані в постійне користування для ведення лісового господарства ЗАТ «Лісовик», правонаступником якого є ТОВ «Мізоцький лісовик».
Зокрема, згідно з планом-схемою, розробленою сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП Приймачок С.М., - межі земельних ділянок з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 згідно з даними з Державного земельного кадастру суміщені з контуром земельної ділянки № 23 (площа 195,6 га) Державного акту на право постійного користування землею серії І-РВ № 001405.
Таким чином, дії ГУ Держгеокадастру у Рівненській області в частині затвердження технічної документації із землеустрою на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 та подальшої передачі їх у комунальну власність призвели до незаконного вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення, зміни їхнього цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення, передання таких земель із державної у комунальну власність, а також щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 – до неправомірного використання на правах оренди.
Як вбачається із матеріалів справи, від відповідача - 1 надійшло рішення від 24.03.2026 "Про припинення права оренди земельної ділянки кадастровий номер 5622684800:02:002:0270". У судовому засіданні 26.03.2026 прокурор вказала, що для державного реєстратора було подано пакет документів для оформлення та реєстрації припинення права оренди на спірну земельну ділянку щодо відповідача-2 ОСОБА_1 .
Судом встановлено, що після відкриття провадження у справі № 918/161/26, орендодавець Мізоцька селищна рада та орендар ОСОБА_1 уклади угоду від 23.03.2026, у відповідності до якої на підставі рішення Мізоцької селищної ради від 24.03.2026 № 3375, сторони домовились достроково розірвати Договір оренди землі за результатами аукціону № 2 від 11.03.2024, предметом якого є земельна ділянка сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га, яка розташована за межами с. Нова Мощаниця Рівненського району Рівненської області.
Пунктом 2 угоди від 23.03.2026 сторони обумовили, що Орендар передав, а Орендодавець прийняв земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га, яка розташована за межами с. Нова Мощаниця Рівненського району Рівненської області.
На підставі вказаних документів, державним реєстратором Привільненської сільської ради Рівненської області Луцюк Ю.О. прийнято рішення № 83997870 від 27.03.2026 про реєстрацію припинення права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Враховуючи, що 27.03.2026 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про припинення права оренди ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку (к.н. 5622684800:02:002:0270), суд дійшов висновку про задоволення заяви/клопотання відповідача-2 та Здолбунівської окружної прокуратури про закриття провадження у справі в частині щодо відповідача-2 ОСОБА_1 .
Відповідно суд закриває провадження у справі № 918/161/26 в частині витребування у власність держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації – Рівненської обласної військової адміністрації з незаконного володіння ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га (реєстраційний номер 2098683056226).
Щодо позовних вимог заявлених до відповідача-1, суд зазначає наступне.
Основними нормативними актами, які формують систему лісового законодавства, є Конституція України, Лісовий та Земельний кодекси України.
Згідно зі ст. 7 ЛК України ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу.
Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 1 ЛК України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
Встановлено, що рішенням Новомощаницької сільської ради від 28.12.2000 № 105 затверджено проект відведення земель та надано в постійне користування ЗАТ «Лісовик» для ведення лісового господарства 15,8 га земель, в т.ч. лісів I групи.
Також, п. 4 рішення Рівненської обласної ради від 01.03.2001 № 241 вилучено із землекористувань колективних сільськогосподарських підприємств Здолбунівського району землі лісового фонду площею 7397,3 га, в т.ч. 145,7 га, розміщених на території Дубенського району та надано їх постійне користування ЗАТ «Лісовик» для ведення лісового господарства, згідно з додатком.
У відповідності ст. 22 ЗК України (в редакції, чинній на час передачі у постійне користування земель ЗАТ «Лісовик»), право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.
У подальшому, на підставі вищевказаних рішень, головою Здолбунівської районної Ради народних депутатів 15.12.2001 видано ЗАТ «Лісовик» Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 808,6 га для ведення лісового господарства серії І-РВ № 001405, додатком до якого є План зовнішніх меж землекористування. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 178.
Згідно ст. 5 ЛК України (в редакції, чинній на час передачі у постійне користування земель ЗАТ «Лісовик»), до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства.
Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства.
Статтею 76 ЗК України (у відповідній редакції) визначено, що землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства.
У відповідності до ст. 4 вказаного Кодексу, у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Не можуть передаватись у колективну та приватну власність, зокрема, землі лісового фонду.
Відтак у постійне користування ЗАТ «Лісовик» передано землі лісогосподарського призначення за межами населеного пункту, що є землями лісового фонду державної власності.
Поряд з цим, ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» від 05.02.2004 № 1457-IV передбачено, що при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності, зокрема землі лісового фонду за межами населених пунктів.
В подальшому, з 01.01.2013 набув чинності Закон України № 5245-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».
Відповідно до п. 3, 4 та 6 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону, з 01.01.2013 у державній власності залишаються усі інші землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок: приватної власності; земельних ділянок, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади та які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій.
В свою чергу у п. 7 розділу ІІ Закону № 5245-VI імперативно встановлено, що з дня набрання чинності цим Законом землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Згідно з п. 9 розділу ІІ Закону № 5245-VI право власності на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначені у пунктах 3 і 4 цього розділу, реалізується після державної реєстрації права власності на відповідну земельну ділянку.
Проте, Законом України від 14.05.2013 № 233-VII п. 9 розділу ІІ змінено, а саме: «державна реєстрація речових прав на земельні ділянки державної та комунальної власності, зазначених у пунктах 3 і 4 цього розділу, здійснюється в порядку, встановленому законом».
Отже, з огляду на наведені положення законодавства, а також враховуючи обставини перебування на час набрання чинності Законом № 5245-VI земельної ділянки лісогосподарського призначення у постійному користуванні ЗАТ «Лісовик», така земельна ділянка з 01.01.2013 є землею державної власності. Аналогічний висновок щодо застосовування приписів Закону № 5245-VI, викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 924/345/25, від 10.12.2025 у справі № 924/91/25.
Окрім того, підтвердженням, що землі, які надані у постійне користування ЗАТ «Лісовик», правонаступником якого є ТОВ «Мізоцький лісовик, відносяться до земель лісогосподарського призначення, є розроблений Львівською державною лісовпорядною експедицією УДПЛВО «Укрдержліспроект» Проєкт організації та розвитку лісового господарства ТОВ «Мізоцький лісовик» (2016 року).
Згідно положень ст. 45-48 ЛК України, на всій території України є обов`язковим лісовпорядкування, яке ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства. Лісовпорядкування, зокрема, передбачає виконання відповідних топографо-геодезичних робіт і спеціального картографування лісів, складання проєктів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням.
Таким чином, лісовпорядкування проводиться на землях лісогосподарського призначення, відомості про якісні та кількісні характеристики яких містяться у відповідних проєктах та планово-картографічних матеріалах до них.
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (п. «б» ч. 1 ст. 164 ЗК України).
Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв`язок їх використання із лісокористуванням.
Оскільки земельна ділянка та права на неї є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного та лісового законодавства у частині використання й охорони лісового фонду. Такий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 у справі № 6-224цс14.
При цьому, з 27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», згідно якого внесено низку змін до Земельного кодексу України.
Так, розділ Х Перехідних положень ЗК України доповнено п. 24, яким визначено, що з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зокрема, лісогосподарського призначення (підпункт «в»).
Відтак з 27.05.2021 у державній власності залишилися всі землі державної власності лісогосподарського призначення.
З урахуванням викладеного, земельні ділянки лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні ЗАТ «Лісовик» на підставі Державного акту від 15.12.2001 серія І-РВ № 001405, відповідно до підпункту «в» п. 24 розділ Х Перехідних положень ЗК України не перейшли до комунальної власності територіальних громад, та є землями державної власності.
У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 08.12.2020 № 17-20- ОТГ та рішення Мізоцької селищної ради від 19.02.2021 № 184 зареєстровано право комунальної власності за Мізоцькою селищною радою 01.07.2021 – на земельну ділянку з кадастровим номером: 5622684800:02:002:0266; 02.07.2021 – на земельні ділянки з кадастровими номерами: 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:027.
Проте, судом встановлено що означені земельні ділянки накладаються на землі державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ЗАТ «Лісовик», правонаступником якого є ТОВ «Мізоцький лісовик», що підтверджується план-схемою, розробленою сертифікованим інженером землевпорядником ФОП Приймачок С.М., відтак їх передача до земель комунальної власності суперечить підпункту «в» п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України.
Тобто, як на момент прийняття наказів ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 17-2542/16-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель», від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» так і рішення Мізоцької селищної ради від 19.02.2021 № 184, земельні ділянки з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 належали до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик».
За положеннями ч. 2, 7 ст. 20 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням із Кабінетом Міністрів України.
Такі вимоги містяться у ст. 57 ЛК України, згідно з якими, зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до ЗК України.
Частинами 5, 8 ст. 122 ЗК України визначено, що обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених ст. 149 цього Кодексу.
Підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом (п. «а», «б» ч. 1 ст. 141 ЗК України).
Згідно з ч.ч. 2, 9 ст. 149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси для не лісогосподарських потреб.
З огляду на викладене, ГУ Держгеокадастру у Рівненській області не наділене повноваженнями щодо вилучення земельних ділянок лісогосподарського призначення державної власності, які перебувають у постійному користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик», для несільськогосподарських потреб та щодо прийняття рішень про зміну цільового призначення таких земель.
При цьому, згідно інформації Рівненської обласної державної адміністрації від 19.12.2025 № вих-12605/0/01-72/25 вбачається, що нею не приймалися рішення щодо вилучення, зміни цільового призначення, передачу у комунальну власність чи надання до Кабінету Міністрів України відповідних документів щодо прийняття вказаних рішень відносно земель лісогосподарського призначення державної форми власності щодо земельних ділянок, в тому числі 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270, що розташовані на території Мізоцької селищної ради Рівненського району.
Із технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності (за межами населених пунктів) на території Новомощаницької сільської ради та Півченської сільської ради Здолбунівського району Рівненської області, яка в подальшому затверджена наказом ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 17-2542/16-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель», вбачається, що вона не містить жодних рішень Кабінету Міністрів України про вилучення спірних земельних ділянок з постійного користування ТОВ «Мізоцький лісовик», про зміну їх цільового призначення, а також відомостей про відмову підприємства від своїх прав як землекористувача.
Відсутні будь-які відомості про наявність вказаних рішень уповноважених органів і у самих наказах ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 17-2542/16-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» та від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність».
З огляду на викладене, наказами ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 17-2542/16-19-СГ та від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ фактично змінено цільове призначення спірних земель з категорії землі лісогосподарського призначення на землі сільськогосподарського призначення, вилучено їх з постійного користування ТОВ «Мізоцький лісовик» і передано у комунальну власність Мізоцької селищної ради.
Також вказаними діями у цивільний обіг введено землі лісового фонду України, які є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання й спеціальною процедурою надання у власність, як землі сільськогосподарського призначення щодо яких немає обмежень у відчуженні прав, господарського обробітку, зміни цільового призначення.
Частиною 1 ст. 117 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.
Таким чином, приймаючи накази від 10.10.2019 № 17-2542/16-19-СГ «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» та від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» ГУ Держгеокадастру у Рівненській області діяло поза межами своїх повноважень, з порушенням вимог ст. 20, 122, 149, п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України, ст. 57 ЛК України, а отже – не в порядку та спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, як наслідок, останні є незаконними.
Оскільки передача земельних ділянок з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 у комунальну власність відбувалася на підставі незаконних наказів ГУ Держгеокадастру у Рівненській області, то рішення Мізоцької селищної ради від 19.02.2021 № 184 про прийняття їх у комунальну власність та реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності на спірні землі є незаконними на підставі ст. 117, 122, 149, п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України.
У ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 152 ЗК України). Наведені способи захисту можна реалізувати шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно.
Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).
Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16).
Отже, належним способом захисту права особи, яка позбавлена володіння земельною ділянкою, є віндикаційний позов.
Із матеріалів справи встановлено, що земельні ділянки з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:027 накладаються на землі державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ЗАТ «Лісовик», правонаступником якого є ТОВ «Мізоцький лісовик», що підтверджується план-схемою, розробленою сертифікованим інженером-землевпорядником ФОП Приймачок С.М.
Зокрема, згідно план-схеми, розробленої сертифікованим інженером землевпорядником ФОП Приймачок С.М., межі земельних ділянок з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 згідно даних з Державного земельного кадастру суміщені з контуром земельної ділянки № 23 (площа 195,6 га) Державного акту на право постійного користування землею серії І-РВ № 001405. При цьому, вбачається повне накладення спірних земельних ділянок на землі лісогосподарського призначення.
Відтак накази ГУ Держгеокадастру у Рівненській області від 10.10.2019 № 2542 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земель» та від 08.12.2020 № 17-20- ОТГ «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», а також рішення Мізоцької селищної ради від 19.02.2021 № 184 «Про прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність Мізоцької територіальної громади» (в частині спірних земельних ділянок), прийнято в порушення ст. 117, 122, 149, п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України.
Крім цього, судом встановлено, що спірні земельні ділянки лісогосподарського призначення (ліс) з 2001 року по цей час використовуються лісогосподарським підприємством для ведення лісового господарства, що підтверджується Державним актом про право постійного користування землею серії І-РВ № 001405, виданим Здолбунівською районною радою народних депутатів 15.12.2001, таксаційним описом земельних ділянок лісового фонду (станом на 01.01.2014) ТОВ «Мізоцький лісовик».
Зокрема, згідно таксаційного опису, виділ 10, 21 кварталу 49 (к.н. 5622684800:02:002:0270), виділ 20 кварталу 49 (к.н. 5622684800:02:002:0266), виділ 24 кварталу 49 (к.н. 5622684800:02:002:0269) являють собою ділянки вкриті лісом з складом лісового насадження - 4С34БП2ВЛЧ+ОС (площа з породами «сосна звичайна» (40%), «береза повисла» (40%), «вільха чорна» (20%)); тип лісу «сирий дубово-сосновий ліс (В4ДС).
Із даних електронного порталу Державного земельного кадастру (шар «лісове господарство») встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 частково містить лісовий покрив та повністю з усіх сторін оточена лісом.
Тобто, Мізоцька селищна рада у силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих характерних для земель лісогосподарського (наявність багаторічної лісової рослинності) призначення ознак спірних земельних ділянок, повинна була знати, що останні не можуть використовуватися як землі сільськогосподарського призначення.
Позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого незаконного володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 у справі № 925/642/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18, пункти 85, 86), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.
У постанові від 15.04.2025 по справі № 916/1395/22 Верховний Суд зазначив: «Оскільки судами попередніх інстанцій у цій справі № 916/1395/22 встановлено, що спір стосується земельної ділянки на якій частково знаходяться землі лісового фонду, належним способом захисту права позивача у даному випадку є віндикаційний позов про витребування тієї частини земельної ділянки, власником якої є держава. При цьому, вимоги про скасування наказу від 19.11.2019 № 4845-СГ, п. 1 наказу від 11.12.2020 № 45 (у відповідній частині) та скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі є неефективними способами захисту, адже задоволення таких вимог не поновить порушене право та законний інтерес позивача, а навпаки призведе до втручання у права відповідачів в частині земельної ділянки щодо якої не має спору.».
З огляду на викладене, суд констатує, що накази від 10.10.2019 № 2542, від 08.12.2020 № 17-20-ОТГ та рішення від 19.02.2021 № 184 є такими, що вичерпали свою дію фактом виконання. Суд встановив їх незаконність, однак позовні вимоги про їх скасування у даному випадку не є необхідними, оскільки вони вже реалізовані.
У відповідності до положень ст. 122 ЗК України розпорядником земель державної власності лісогосподарського призначення за межами населених пунктів є Рівненська обласна державна адміністрація.
Підсумовуючи викладене, а саме те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 повністю накладаються на землі державної власності лісогосподарського призначення, що перебувають у постійному користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик», з огляду на те що із 27.05.2021 відповідно до п. 24 розділу Х Перехідних положень ЗК України, землі лісогосподарського призначення не переходять у комунальну власність, враховуючи що передача вказаних земель у комунальну власність була здійснена наказами ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та рішенням Мізоцької селищної ради з порушенням вимог Земельного та Лісового кодексів України, без відповідних рішень Кабінету Міністрів та без добровільної відмови землекористувача, суд дійшов висновку що позовні вимоги про витребування на користь держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації з незаконного володіння Мізоцької селищної ради земельних ділянок з кадастровими номерами 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270 є обґрунтованими.
Відтак суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог заявлених до відповідача-1. При цьому суд розцінює подані відповідачем-1 додаткові пояснення від 12.03.2026, в яких Мізоцька селищна рада не заперечує проти позову, як заяву про визнання позовних вимог, вчинену до закінчення підготовчого провадження.
В даному випадку порушення інтересів держави полягає в тому, що із державної власності в комунальну вибули земельні ділянки лісогосподарського призначення, які враховуючи, зокрема ст. 1, 5, 6, 7, 8, 17 ЛК України, ст. 12, 19, 20, 55, 84, 122 ЗК України не можуть перебувати в комунальній власності.
Вказаними діями ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та Мізоцької селищної ради порушуються права власника - Рівненської обласної державної адміністрації - Рівненської обласної військової адміністрації, яка не може на даний час вільно розпоряджатися своєю власністю.
При цьому, не вжиття заходів до усунення наявних порушень, може привести до знищення лісу, як національного багатства України та виведення з обороту земель лісового фонду України, які є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання й спеціальною процедурою надання у власність.
Верховний Суд у постановах від 05.08.2025 у справі № 914/664/23 та від 12.03.2025 у справі № 676/76/22 зазначив, що у спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству. Ці інтереси реалізуються, зокрема через цільовий характер використання земельних ділянок, які набуваються лише згідно із законом.
За таких обставин, охорона та використання земель, зокрема державної форми власності, становить державний інтерес, оскільки протиправне заволодіння державними землями суперечить основним принципам та засадам використання земель, закріплених у Конституції України.
Згідно зі ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до ст. 53 ГПК України, ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою представництва інтересів держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою) у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження.
Виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави.
Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».
У Рішенні Конституційного Суду України від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 13 та ч. 1 ст. 14 Конституції України земля, її надра, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Земля є унікальним обмеженим природним та базисним ресурсом, на якому будується добробут суспільства, а отже, розподіл землі особливо чутливий до принципів справедливості, розумності й добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України).
Віднесення земельних ділянок до земель комунальної власності, які у комунальній власності перебувати не можуть та є власністю держави і використовується в лісогосподарських цілях, беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, оскільки це зачіпає інтереси Українського народу та є виключним випадком, за якого захист інтересів держави здійснює прокурор.
Захист від порушень права власності Українського народу безперечно належить до сфери державного інтересу й повинен забезпечуватись усіма передбаченими Конституцією України правовими механізмами, у тому числі через представництво інтересів держави в суді органами прокуратури.
Із матеріалів справи судом встановлено, що спірні земельні ділянки мають лісогосподарське призначення та перебувають у постійному користуванні ТОВ «Мізоцький лісовик». Однак, у результаті винесення ГУ Держгеокадастру у Рівненській області та Мізоцькою селищною радою вищевказаних наказів та рішення відбулася незаконна зміна цільового призначення землі та її вибуття із державної власності.
Частиною 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз положень ст. 53 ГПК України, у взаємозв`язку зі змістом ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:
- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження;
- у разі відсутності такого органу.
Відповідно до правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п.п. 77-81) бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.
З метою дотримання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», окружною прокуратурою на адресу Рівненської обласної державної (військової) адміністрації скеровано лист від 20.01.2026 № 54-114ВИХ-26, у якому повідомлено уповноважений орган про порушення вимог чинного законодавства та наявність підстав для захисту інтересів держави.
У відповідь (лист від 29.01.2026 № вих-1098/0/01-72/26) Рівненська обласна державна адміністрація повідомила, що нею заходи претензійно-позовного характеру не здійснювались. Разом з тим, облдержадміністрація не заперечує щодо вжиття окружною прокуратурою заходів на захист інтересів держави, зокрема шляхом звернення до суду з позовом про витребування у власність держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації земельних ділянок з кадастровими номерами: 5622684800:02:002:0266, 5622684800:02:002:0269, 5622684800:02:002:0270.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», свідчать про наявність у прокурора не лише права, а і обов`язку представляти інтереси держави в суді шляхом подачі відповідного позову.
Розподіл судового збору
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Приписами п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України до позовної заяви додаються документи, які підтверджують, серед іншого, сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Згідно з ч. 2 ст. 9 ЗУ "Про судовий збір", судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Частиною 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу з 1 січня складає 3 328.00 грн.
Законом 2147 до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підп. «б» підпункту 1 п. 17 § 1 розділу 4).
Особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи через підсистему «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта 0,8. (Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22, Провадження № 12-26гс22).
Поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду зазначає, що майновий позов (позовна вимога майнового характеру) це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що підлягає грошовій оцінці.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 ГПК України, пунктів 1- 3 частини 1 статті 163 ГПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Тобто будь-який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання прав на майно, стягнення, витребування або повернення майна як рухомих речей, так і нерухомості визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19.
Отже, судовий збір з позовної заяви про визнання права власності на майно, стягнення, витребування або повернення майна - як рухомих речей, так і нерухомості - визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.
Як вбачається, у позовні заяві прокуратурою заявлено три вимоги, які підлягають вартісній оцінці.
Таким чином, ціною позову є вартість спірних земельних ділянок.
Згідно з витягів про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, сформованих через електронні сервіси Держгеокадастру, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0266 складає 447 199,15 грн., земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0269 – 205 293,41 грн., земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 – 551 577,84 гривень.
Відтак, ціна вказаного позову становить 1 204 070,40 грн. (447 199,15 + 205 293,41 + 551 577,84).
Рівненською обласною прокуратурою за подання даного позову сплачено судовий збір у сумі 14 448,84 грн. (1 204 070,40 * 1,5%* 0,8), що підтверджується платіжною інструкцією № 184 від 05.02.2026.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.
Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у випадках, установлених, зокрема п. 5 ч.1 цієї статті, судовий збір повертається повністю.
Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.
У зв`язку із закриттям провадження у справі в частині позовних вимог до відповідача-2 ОСОБА_1 господарський суд виснує про необхідність повернення Рівненській обласній прокуратурі половини судового збору від вартості спірної земельної ділянки з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 – 551 577,84 грн.
Відтак суд дійшов висновку про повернення ухвалою суду Рівненській обласній прокуратурі з Державного бюджету України 3 309 грн 47 коп. судового збору у зв`язку із закриттям провадження у справі в частині до ОСОБА_1 . Ухвала буде видана після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до норм ст. 130 ГПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки відповідач-1 визнав позов до початку розгляду спору по суті (а саме в додаткових поясненнях від 12.03.2026 та у клопотанні від 25.03.2026), у даному випадку застосовується ст. 130 ГПК України.
Судовий збір за позовні вимоги до відповідача-1 Мізоцької селищної ради становить 11 139 грн 37 коп. 
Таким чином суд роз`яснює Рівненській обласній прокуратурі про можливість подання письмового клопотання до суду про повернення із Державного бюджету України 5 569 грн 68 коп.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що судом визнано позов обґрунтованим в повному обсязі, судові витрати у справі по сплаті решти 50 % судового збору у розмірі 5 569 грн 69 коп., сплачені Рівненською обласною прокуратурою із застосування коефіцієнта 0,8 покладаються на відповідача - Мізоцьку селищну раду.
Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-79, 91, 120, 123, 129, 130, 196, 202, 231, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі № 918/161/26 в частині позовних вимог до відповідача-2 ОСОБА_1 .
2. Повернути ухвалою суду Рівненській обласній прокуратурі (р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЄДРПОУ 02910077, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800, адреса: вулиця 16-го Липня, 52, м. Рівне, Рівненська область, 33000) з Державного бюджету України 3 309 (три тисячі триста дев`ять) грн 47 коп. судового збору. Ухвалу видати після набрання рішенням законної сили.
3. Позов керівника Здолбунівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі позивача Рівненської обласної державної адміністрації (Рівненської обласної військової адміністрації) до відповідача-1 Мізоцької селищної ради, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мізоцький лісовик» про витребування земельних ділянок задовольнити.
4. Витребувати у власність держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації – Рівненської обласної військової адміністрації (м-н Просвіти, 1, м. Рівне, Рівненська область, код ЄДРПОУ 13986712) з незаконного володіння Мізоцької селищної ради Рівненського району (вул. Тараса Якимчука, 12, сще Мізоч, Рівненський район, Рівненська область, код ЄДРПОУ 04386545) земельну ділянку з кадастровим номером 5622684800:02:002:0266 площею 15,0802 га (реєстраційний номер 2088776756226).
5. Витребувати у власність держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації – Рівненської обласної військової адміністрації (м-н Просвіти, 1, м. Рівне, Рівненська область, код ЄДРПОУ 13986712) з незаконного володіння Мізоцької селищної ради Рівненського району (вул. Тараса Якимчука, 12, сще Мізоч, Рівненський район, Рівненська область, код ЄДРПОУ 04386545)земельну ділянку з кадастровим номером 5622684800:02:002:0269 площею 6,9228 га (реєстраційний номер 2098648756226).
6. Витребувати у власність держави в особі Рівненської обласної державної адміністрації – Рівненської обласної військової адміністрації (м-н Просвіти, 1, м. Рівне, Рівненська область, код ЄДРПОУ 13986712) з незаконного володіння Мізоцької селищної ради Рівненського району (вул. Тараса Якимчука, 12, сще Мізоч, Рівненський район, Рівненська область, код ЄДРПОУ 04386545) земельну ділянку з кадастровим номером 5622684800:02:002:0270 площею 18,6 га (реєстраційний номер 2098683056226).
7. Стягнути з Мізоцької селищної ради Рівненського району (вул. Тараса Якимчука, 12, сще Мізоч, Рівненський район, Рівненська область, код ЄДРПОУ 04386545) на користь Рівненської обласної прокуратури (вул. 16 Липня, 52, м. Рівне, 33028, р/р UA228201720343130001000015371, МФО 820172, ЗКПО 02910077, банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) судовий збір у розмірі 5 569 (п`ять тисяч п`ятсот шістдесят дев`ять) грн 69 коп.
8. Накази видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно - західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку визначеному ст. 257 ГПК України.
Повне рішення складене та підписане "10" квітня 2026 року.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Суддя І.О. Пашкевич