ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД 
Миколаївської області

Справа №477/1925/25 
Провадження №2/477/60/26 

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року Вітовський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючого у справі судді - Семенової Л.М., 
за участю секретаря судового засідання - Сеніної В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаєві в загальному порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про припинення стягнення аліментів, стягнення безпідставно отриманих коштів,

В С Т А Н О В И В:
11 вересня 2025 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про припинення стягнення аліментів, стягнення безпідставно отриманих коштів, відповідно до якої позивач просить припинити з 01 лютого 2025 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 06 червня 2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/4568/24 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів (аліментів) у розмірі 27883,79 грн., стягнутих за період січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень 2025 року.
В обґрунтування позову вказувала, що з ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з 09 вересня 2009 року, який розірвано 10 червня 2024 року. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 .
Судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 травня 2024 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
За домовленістю між сторонами донька з червня 2024 року до лютого 2025 року проживала разом з батьком.
06 червня 2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
24 червня 2024 року Заводським відділом державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження за №75365846 щодо стягненя з позивача на користь відповідача аліментів на утримання доньки та стягнуто з позивача 12151,68 грн. за період з травня по серпень 2024 року включно.
25 вересня 2024 року зазначене виконавче провадження було завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою.
13 вересня 2024 року Корабельним відділом державної виконавчої служби було відкрито виконавче провадження №76032782 щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей.
25 вересня 2024 року зазначене виконавче провадження було завершене, виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою.
27 травня 2025 року за заявою позивача Корабельним відділом державної виконавчої служби повторно відкрито виконавче провадження №78182813 щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей.
11 серпня 2025 року Заводським відділом державної виконавчої служби вдруге відкрито виконавче провадження №78813601 про стягнення з позивачки на користь відповідача аліментів на утримання доньки.
12 серпня 2025 року Заводським відділом державної виконавчої служби накладено арешт на кошти позивачки та стягнуто з неї 40077,51 грн. за період з вересня по грудень 2024 року включно та з січня по серпень 2025 року.
Фактично ж неповнолітня донька ОСОБА_5 з лютого 2025 року не проживала з відповідачем та не перебувала на його утриманні, оскільки знаходилась з позивачкою у Франції.
Вважаючи, що проживання дитини разом з позивачкою з лютого 2025 року є істотною обставиною, яка припиняє її обов`язок сплачувати аліменти на користь відповідача та є підставою для повернення їй сплачених сум аліментів, які стягувались у межах виконавчого провадження №78813601 на підставі судового наказу, виданого Заводським районним судом міста Миколаєва, вона звернулась з позовом до суду.
Ухвалою від 18 вересня 2025 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі.
У відзиві на позовну заяву, поданому 25 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представником відповідача ОСОБА_2 адвокатом Ткачук Г.М., відповідач просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на наступне. 
Починаючи з січня 2024 року та до лютого 2025 року донька ОСОБА_3 , 2013 року народження, постійно проживала разом з батьком ОСОБА_2 за його фактичною адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, грошові кошти, що були стягнені з ОСОБА_1 за виконавчим провадженням про стягнення аліментів були фактично повернені останній ОСОБА_2 у якості аліментів на дітей, які у свою чергу стягувались з нього за виконавчими провадженнями про стягнення аліментів.
Відповідно до довідки відділу державної виконавчої служби заборгованість зі сплати аліментів у ОСОБА_2 відсутня.
Враховуючи зазначене, відповідач вважає, що вимога щодо сплати позивачці коштів у сумі 27883,78 грн. не підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про припинення стягнення аліментів з позивача на доньку ОСОБА_3 відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів того, що дитина перебуває саме на її утриманні, також не надано доказів оплати навчання, купівлі продуктів харчування, одягу, оплати житла тощо.
Крім того, питання визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 розглядається у судовому порядку за позовною заявою ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком.
Таким чином, відповідач вважає, що тимчасове перебування дитини з матір`ю не може бути підставою для припинення стягнення аліментів, які стягуються з неї за рішенням суду на користь батька.
У відповіді на відзив, поданій 27 листопада 2025 року, представник позивача ОСОБА_6 зазначив, що вказані відповідачем у відзиві на позовну заяву обставини не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
05 січня 2026 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, поданою його представником адвокатом Ткачук Г.М., відповідно до якої визнав позовні вимоги в частині припинення стягнення стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 з 01.02.2025 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 06.06.2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/4568/24 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Позовну вимогу щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отриманих коштів (аліментів) у розмірі 27883,79 грн., стягнутих за період з січня 2025 року, не визнав, оскільки аліментні виплати у вказаному розмірі позивачка здійснила не добровільно, а у примусовому порядку в межах відкритого виконавчого провадження, а отже відсутні правові підстави для повернення цих коштів платнику аліментів в порядку, визначеному ст.1215 ЦК України, зважаючи на те, що позивачка не порушувала питання про скасування судового рішення про стягнення з неї аліментів за нововиявленими обставинами.
Крім того, відповідач просив відмовити у стягненні з нього на користь ОСОБА_1 судових витрат: судового збору, витрат на правничу допомогу та послуги перекладача, оскільки витрати на правничу допомогу є неспівмірними з обсягом робіт, виконаних представником позивача, а послуги перекладача у разі намагання позивачем вирішити спір у досудовому порядку були б непотрібні.
07 січня 2026 року представником позивача ОСОБА_6 через систему «Електронний суд» подано додаткові пояснення у справі, відповідно до яких позивач зазначає, що відповідач, не маючи правових підстав до отримання аліментів, оскільки на той час донька проживала з позивачем, повторно у серпні 2025 року звернувся з заявою до відділу державної виконавчої служби, у зв`язку з чим на його користь з позивача було стягнуто 40542,34 грн. аліментів за період з січня по серпень 2025 року. А всього, рахуючи попередні стягнення -52694,02 грн. У свою чергу, він сплатив позивачу 54766.00 грн. аліментів на двох дітей.
У судове засідання учасники справи, які були належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не прибули.
Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 заявлений позов підтримали, просили розглянути справу за їх відсутності.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 просили розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги визнали в частині припинення стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 01.02.2025 року. У задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 безпідставно отриманих коштів (аліментів) у розмірі 27883,79 грн., стягнутих за період з січня по серпень 2025 року, просили відмовити. Також просили відмовити у стягненні з відповідача на користь позивача судових витрат: судового збору, витрат на правничу допомогу та послуги перекладача.
Третя особа Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належно, про причини неявки представника не повідомив, заперечень на позовну заяву не надав.
Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд дійшов наступного.
Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).
Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 11 липня 2024 року відповідно до рішення Вітовського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2024 року.
Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 25.06.2024 року №13.23-399532-2024 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою комунального центру соціальної допомоги міста Сент-Аффрік, Франція, від 20.08.2025 року Комунальний центр соціальної допомоги взяв на себе зобов`язання щодо підтримки ОСОБА_1 та двох її дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , забезпечивши їх розміщення з 25.10.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_6 у м.Сент-Аффрік.
Відповідно до довідки про місце проживання, виданої асоціацією «Ля Пантарель» від 04.09.2025 року, ОСОБА_5 проживала у центрі розміщення «Ля Пантарель» з травня 2022 року по жовтень 2022 року.
Судовим наказом Жовтневого районного суду Миколаївської області від 07 травня 2024 року з ОСОБА_2 на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21 березня 2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
06 червня 2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 23 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Відповідно до листа Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.08.2025 року №100038/20.11.34/2 вказаним відділом 11 серпня 2025 року відкрито виконавче провадження №78813601 з примусового виконання судового наказу, виданого 06.06.2024 року по справі №487/4568/24 Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), починаючи з 23.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно проведеного розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 31.07.2025 року заборгованість складає 38473,99 грн. 12.08.2025 року винесено постанову про арешт коштів боржника.
Зазначене підтверджується відповідними постановами.
Постановою старшого державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві про повернення виконавчого документу стягувачу від 25.09.2024 року у ВП №75365846 судовий наказ №487/4568/24, виданий 06.06.2024 року Заводським районним судом м.Миколаєва, повернуто стягувачу на підставі письмової заяви стягувача, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення. Заборгованість по аліментам згідно заяви стягувача станом на 24.09.2024 року відсутня.
Постановою головного державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 27.05.2025 року у ВП №78182813 відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу 2-н/477/106/24, виданого 07.05.2025 Вітовським районним судом Миколаївської області, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у розмірі 1 /3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 21.03.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів з примусового виконання судового наказу, виданого 06.06.2025 року по справі №487/4568/24 Заводським районним судом м.Миколаєва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , станом на 13 серпня 2025 року заборгованість відсутня.
Надаючи правову оцінку встановленим фактам і правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).
Згідно частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За приписами пункту 1 частини першої статті 1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Аналіз наведеної норми права свідчить, що законодавцем передбачені два виключення із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Зазначений висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-91цс14.
Зважаючи на те, що грошові кошти у розмірі 27883,79 грн. були набуті відповідачем як аліменти на утримання дитини, тобто не безпідставно та за відсутності достовірних та переконливих доказів недобросовісного набуття їх відповідачем, відсутні правові підстави для стягнення їх з відповідача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі № 382/1728/18 (провадження № 61-9514св19).
Отже, вимога позивача про стягнення безпідставно отриманих коштів (аліментів) не підлягає задоволенню.
Стосовно визнання відповідачем позову в частині припинення стягнення аліментів з позивача ОСОБА_1 з 01.02.2025 року, які стягуються на підставі судового наказу, виданого 06.06.2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/4568/24 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, то відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Суд вважає, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в зазначеній частині позовних вимог слід прийняти. 
Разом з тим, припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 слід з дати звернення з позовом до суду, а саме з 11 вересня 2025 року.
Стосовно судових витрат, то згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належить надання правничої допомоги адвоката, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони та підлягають розподілу разом із іншими судовими витратами. 
На підтвердження витрат щодо надання правничої допомоги, позивачем надано договір, від 13 серпня 2025 року, укладений між адвокатом Гриненко І.І. та ОСОБА_1 , акт приймання-передачі наданих послуг від 14 серпня 2025 року, відповідно до яких сума витрат на правничу допомогу адвоката складає 10000 грн. 
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.
Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін.
Виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. є співмірними із складністю справи та пропорційним до предмета спору. 
Щодо витрат позивача, пов`язаних зі здійсненням перекладу наданих ним доказів, то вказані витрати не відносяться до витрат, пов`язаних із залученням (викликом) свідків, експертів, спеціалістів, перекладачів, проведенням експертиз у розімінні ст.139 ЦПК України, оскільки перекладач для участі у даній справі судом не залучався.
Таким чином, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог та роз`яснень п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, від 17.10.2014 року № 10, з відповідача належить стягнути:
- судовий збір на користь позивача, пропорційний до розміру задоволених позовних вимог – 1211,20 грн.;
- витрати на правничу допомогу, пропорційні до розміру задоволених позовних вимог -5000,00 грн.
Керуючись ст. 180, 181 СК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 133, 141, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Припинити з 11 вересня 2025 року стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , які стягуються на підставі судового наказу, виданого 06 червня 2024 року Заводським районним судом міста Миколаєва у справі №487/4568/24 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на сплату судового збору по справі в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Л.М.Семенова