Справа № 287/303/26
провадження 3/287/1748/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року   м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Григорій Петрович, розглянувши справу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, посвідчення водія НОМЕР_1 видане 03.09.2025, жителя АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, за ч. 4 ст. 164 Кодексу України про адміністративні правопорушення ( далі - КУпАП),-

ВСТАНОВИВ:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВБА № 191046 від 21.02.2026 вбачається, що 21.02.2026 о 16 год 10 хв в с. Радовель по вул. Озерянська, 2, водій ОСОБА_1 керував т/з Камаз д.н.з. НОМЕР_2 здійснював перевезення дизельного палива, а саме в кількості невизначеної та не мав посвідчення допуску до перевезення небезпечного вантажу, документів перевезення даного вантажу відсутність акцизу чим порушив порядок проведення господарської діяльності та своїми діями вчинив адміністративне правопорушення.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 4 ст. 164 КУпАП.
В судове засіданні ОСОБА_1 не з`явився, проте на адресу суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.
Відповідно до ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилася в судове засідання, не подавши клопотання про його відкладення.
Вивчивши матеріали справи та оцінивши всі докази по справі, як кожен окремо так і в їх сукупності, всебічно, повно і об`єктивно, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно із ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен з`ясувати чи винна дана особа у вчиненні адміністративного правопорушення, а також всі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно із ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 164 КУпАП, полягає у здійсненні господарської діяльності, що містить ознаки підприємницької, без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачено законом.
Згідно ч.1 ст.20 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», за провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, без ліцензії чи у період зупинення дії ліцензії повністю або частково, невиконання ліцензіатом розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, порушення ліцензіатом строку повідомлення про зміни даних, зазначених у заяві, документах та відомостях, що додавалися до заяви про отримання ліцензії, а також за наявності контролю за діяльністю ліцензіата у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції", резидентами держав, що здійснюють збройну агресію проти України, у значенні, наведеному у статті 1 Закону України "Про оборону України", суб`єкти господарювання притягаються до адміністративної відповідальності, передбаченої Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 25.04.2003 «Про практику застосування судами законодавства про відповідальність за окремі злочини у сфері господарської діяльності», під здійсненням особою, не зареєстрованою як суб`єкт підприємництва, будь-якого виду підприємницької діяльності з числа тих, що підлягають ліцензуванню, слід розуміти діяльність фізичної особи, пов`язану із виробництвом чи реалізацією продукції, виконанням робіт, наданням послуг з метою отримання прибутку, яка містить ознаки підприємницької, тобто провадиться зазначеною особою безпосередньо самостійно, систематично (не менше ніж три рази протягом одного календарного року) і на власний ризик.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).
Згідно зі ст. 42 ГК України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Частиною 1 ст. 55 ГК України встановлено, що суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.
У відповідності до ч. 2 ст. 55 ГК України суб`єктами господарювання є: 1) господарські організації юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу, а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку; 2) громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.
Тобто, суб`єктом адміністративної відповідальності за порушення порядку провадження господарської діяльності (ст.164 КУпАП) в даному випадку має виступати суб`єкт господарської діяльності. Вказана стаття є бланкетною та має посилання на норми закону, а тому в протоколі про адміністративне правопорушення має бути зазначено норми спеціального Закону (Господарський кодекс України, Податковий кодекс України), що передбачає наявність відповідного дозволу на здійснення такого виду господарської діяльності.
Однак уповноваженою особою на складання даного протоколу не долучено жодного належного та допустимого доказу того, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, є суб`єктом господарювання та здійснює господарську діяльність.
Відповідно до ч. 4 ст. 164 КУпАП переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, не зазначеними у митних деклараціях при переміщенні пального або спирту етилового митною територією України прохідним транзитом або внутрішнім транзитом, визначеним підпунктом «а» пункту 2 частини 2 статті 91 Митного кодексу України, або в акцизних накладних, зареєстрованих у Єдиному реєстрі акцизних накладних, складених на операції, при здійсненні яких переміщується пальне або спирт етиловий у таких транспортних засобах, або в заявках на переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними.
Таким чином, відповідальність за ч. 4 ст. 164 КУпАП передбачена для суб`єктів господарювання за переміщення пального або спирту етилового транспортними засобами з порушенням певних нормативно-правових актів.
Відповідно до п.п. 14.1.224-1 п.14.1 ст.14 ПК України не є розпорядником акцизного складу пересувного суб`єкт господарювання (перевізник, експедитор), який здійснює транспортування пального або спирту етилового.
Таким чином, істотною ознакою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП, є не тільки перевезення пального транспортним засобом, що не є пересувним акцизним складом, а й систематичний характер таких дій, їх самостійний та ініціативний характер, що і становить суть господарської діяльності.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 має статус фізичної особи-підприємця, або займає відповідну посаду суб`єкта господарювання, до обов`язків якої входить організація перевезень пального та/або подання заявок органу ДПС на переміщення пального транспортними засобами, що не є акцизними складами пересувними, а також доказів того, що він здійснює діяльність з перевезення пального транспортним засобом, що не є пересувним акцизним складом, на постійній основі та систематично (два і більше разів), та отримує з цього прибуток.
Більше того, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які б підтверджували факт перевезення саме пального. До матеріалів справи долучено лише фотозображення транспортного засобу, з якого неможливо встановити, що саме перевозив ОСОБА_1 , а також чи здійснювалося ним перевезення будь-якого вантажу взагалі.
З оглянутого у судовому засіданні відеозапису вбачається лише факт складання відносно особи протоколу про адміністративне правопорушення. При цьому жодних пояснень водія щодо здійснення перевезення пального або іншого вантажу на відеозаписі не зафіксовано.
Крім того, суд звертає увагу органу, який склав протокол про адміністративне правопорушення, що санкція ч. 4 ст. 164 КУпАП передбачає накладення адміністративного стягнення з конфіскацією пального або спирту етилового, а також транспортних засобів, що використовувалися для їх перевезення. Водночас із матеріалів справи не вбачається, що транспортний засіб чи ймовірний вантаж були вилучені уповноваженими особами.
Таким чином, у матеріалах справи відсутня така кваліфікуюча ознака господарської діяльності, як здійснення діяльності з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Відтак, у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП, оскільки матеріали справи не містять жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про самостійність, систематичність та тривалість відповідної діяльності, а також про отримання від неї прибутку.
Крім того, матеріали справи не містять доказів, які б достовірно підтверджували сам факт перевезення ОСОБА_1 саме пального. За відсутності відомостей щодо виду вантажу, його обсягу, походження, а також без фактичного вилучення чи огляду такого вантажу, твердження про перевезення пального транспортним засобом, що не є акцизним складом пересувним суб`єкта господарювання, ґрунтується виключно на припущеннях, що є неприпустимим при вирішенні питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано право на справедливий і публічний розгляд справи. Кожен обвинувачений у вчиненні правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Згідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.
Статтею 62 Конституції України закріплений принцип презумпції невинуватості, який передбачає, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість, а також, що всі сумніви стосовно доведеності вини особи, мають тлумачитись на її користь. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КпАП України провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що в діях ОСОБА_1 відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП, а тому провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави, оскільки провадження у справі стосовно ОСОБА_1 підлягає закриттю, а відповідно до ст. 40-1 КУпАП його стягнення можливе лише у разі накладення адміністративного стягнення.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст.7, 40-1, 221, 245, 247 п.1, 251, 252, 268, 280, 283, 284 ч.1 п.3,ч.2 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1  закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 164 КУпАП.
Звільнити  ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави за розгляд судом справи про адміністративне правопорушення.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:	  	Г.  П.  Нижник